Єдиний унікальний номер 236/312/19 Номер провадження 22-ц/804/1694/19
Доповідач Санікова О. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Санікової О.С.

суддів: Космачевської Т. В., Мальованого Ю. М.

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщені суду в місті Бахмуті цивільну справу № 236/312/19

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 квітня 2019 року,

(суддя - Саржевська І. В., рішення ухвалено у м. Лиман, повний текст судового рішення складено 22 квітня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 24 660,80 гривень, посилаючись на те, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017 року, звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив їй зазначену заборгованість.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково:

стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 21 422,91 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22.04.2019 року скасувати; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у нього перед позивачем заборгованості із заробітної плати, оскільки відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Форс-мажорні обставини, які викладені у Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно ст.ст. 47,83,115,116 КЗпП України.

Також, на думку апелянта, відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, затверджених наказом від 05.12.2008 року № 489 Державного комітету статистики «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме: наказів (розпорядження) про прийняття на роботу; наказів (розпорядження) про надлання відпустки; наказіав (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту); табелів обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжна відомость працівника не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань. Відсутнісьть даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а як наслідок і заборгованості, що сталося внаслідок дій форс-мажорних обставин. Думка суду щодо розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки та прийняті до уваги докази, надані представником відповідача, які оформлені відповідно до вимог законодавства (містять інформацію про підприємство, дату складання довідки за підписом посадоврої особи та завірені печаткою) суперечить вимогам п. 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1999 р. № 100. Первинним документом для проведення нарахування компенсації за невикористані дні відпустки у даному випадку є затверджений наказом від 05.12.2008 року № 4 Державного комітету статистики наказ (розпорядження) про припинення трудового договору. В наказі від 17.07.2017 року № 1330-ос зазначено, що компенсація невикористаних 25 днів відпустки складає 1641,19 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 24 660,80 грн.

Враховуючи те, що апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 1987 року працювала на різних посадах у відділеннях «Донецька залізниця». З 06.10.2016 року перебувала на посаді інженера-технолога 1 категорії ВП «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом начальника СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» від 16.03.2017 року № 58-ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року.

Згідно з наказом від 17.07.2017 року № 1330-ОС ОСОБА_1 звільнено з 17.07.2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 25 днів відпустки з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: березень - 2 723,89 грн.(аванс-2300,00 грн.), квітень 2017 року- 2 814,54 грн., травень 2017 року- 3 087,40 грн., червень 2017 року - 3 087,40 грн., липень 2017 року - 1 617,22 грн.

Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року сума оподаткування складає 6 502,33 грн., за березень-липень 2017 року входить оплата за час простою. Відповідачем нараховано оплату за час простоїв, а саме: березень 2017 року - 1 775,33 грн., квітень 2017 року - 3 474,74 грн., травень 2017 року - 3 883,53 грн., червень - 3 883,53 грн., липень - 2 034,23 грн.

Крім того позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, згідно з якими: за березень 2017 року позивачкою відпрацьовано -12 днів, за квітень, травень, червень, липень 2017 року позивачкою відпрацьовано «0».

Відповідно до копії журналу простою, контора ПЧ-15, ОСОБА_1 перебувала у простої у березні 10 днів (80 год.), у квітні 17 (136), у травні 20 (159), у червні 20 (159), у липні 11 (88) (а.с. 114-139).

Згідно з довідкою про нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку сума нарахованої до виплати заробітної плати ОСОБА_1 складає: березень 2017 року - 2 723,89 грн., квітень 2017 року - 2 814,54 грн., травень 2017 року - 3 087,40 грн., червень 2017 року - 3 087,40, липень 2017 року - 1617, 22 грн., компенсація за невикористану відпустку (25 робочих днів) - 4 847,12 грн., середньомісячний заробіток 6 483,23 грн., всього 24 660,80 грн.

Згідно із копією відомості на виплату грошей № 554 за березень 2017 року ОСОБА_1 виплачено за період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 385,55 грн.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах, які закінчились звільненням позивачки у зв`язку із скороченням штату 17.07.2017 року. Позивачем надані до суду підтвердження факту не виплати заробітної плати та оплати за час простою в день звільнення, гарантовані Конституцією України, нормами КЗпП України, Закону України «Про оплату праці». Крім того, ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.

Такі висновки суду є правильними.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заборгованості заробітної плати, табелів обліку використання робочого часу, наявності заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивача з березня по липень 2017 року, в які входить компенсація за 25 днів невикористаної відпустки.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростований.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є безпідставними з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України. Наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно, а саме в березні 2017 року, коли настали події, які унеможливили зв`язок з виробничими об`єктами структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та нарахування та виплату заробітної плати (в чому відсутня вина працівника), звільнена, що позбавило б ПАТ «Укрзалізниця», як вищестоящу організацію, нести відповідальність за невиплату позивачці заробітної плати з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у зв`язку з неможливістю це зробити його структурним підрозділом.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутня довідка розрахунку компенсації за невикористані дня відпустки, на яку посилається апелянт, в той час, як позивачкою надані належні докази для розрахунку такої компенсації.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст.. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: