Провадження №2/263/91/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко В.О.,

при секретарі Іващенко Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про розірвання кредитних договорів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, відповідно до якого просить розірвати кредитний договір № 25223713 та кредитний договір № 25232633, які були укладені між ним та ПАТ «ПУМБ».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що між ним та ПАТ «ПУМБ» було укладено наведені кредитні договори, по яким на теперішній час має місце заборгованість. Вказана заборгованість утворилась через зміну суттєвих обставин, якими сторони керувались при укладанні спірних кредитних договорів, а саме - проведення на території мешкання ОСОБА_1 активної фази антитерористичної операції. Враховуючи викладені обставини ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПАТ «ПУМБ» з заявами щодо розірвання кредитних договорів на підставі ч. 1 ст. 652 ЦК України, проте звернення ОСОБА_1 Банком ігноруються, внаслідок чого останній вважає, що кредитні договори підлягають розірванню у судовому порядку.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, надав відзив, в якому зазначає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування норм ч.2 ст.652 ЦК України, що могло б зумовлювати розірвання укладених між сторонами договорів кредиту.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України, в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відсутність правових відстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умов, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовий формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України)

11.11.2013 року між ПАТ «ПУМБ» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальником) було укладено кредитний договір №25223713, відповідно до п.1.1 якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 6 228 грн. та взяв на себе зобов`язання використати наведені кредитні кошти за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання Банком Позичальнику пакету послуг по видачі кредиту та повернути кредит Банку в порядку та у строки, обумовлені цим Договором. Розмір процентів за користування кредитними коштами становить 9 % річних, строк кредиту до 11.11.2014 року, згідно із п. 1.5 кредитного договору. Одночасно ОСОБА_1 повідомлено про умови та сукупну вартість кредиту, шляхом підписання сторонами Додатку №2 до вказаного кредитного договору.

11.11.2013 року між ПАТ «ПУМБ» з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої укладено ще один кредитний договір за № 25232633 у вигляді відкриття Банком на ім`я ОСОБА_1 відновлювальної кредитної лінії по продукту, який надається ПАТ «ПУМБ» - «Кредитна картка з пільговим періодом». Наведений кредитний договір було укладено шляхом приєднання ОСОБА_1 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та видачу кредитної картки, що підтверджується заявою-анкетою № 25232632 від 11.11.2013 року ОСОБА_1 та інформацією про сукупну вартість кредиту, підписаною ОСОБА_1 , в якій, зокрема, міститься підтвердження отримання ОСОБА_1 інформації про умови кредитування у вигляді Кредитної картки із відновлювальною кредитною лінією по продукту «Кредитна Картка з пільговим періодом».

Відповідно до наведеного кредитного договору ОСОБА_1 отримані кредитні кошти у розмірі 1 000 грн., шляхом встановлення кредитного ліміту у зазначеній сумі, строком користування 12 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 21,67 % річних від суми використаних кредитних коштів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сторонами ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів кредиту, внаслідок чого між ними існують зобов`язальні правовідносини за цими кредитними договорами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що ПАТ «ПУМБ» виконано зобов`язання щодо видачі ОСОБА_1 кредитних коштів у сумах, обумовлених у кредитних договорах, що не заперечується ОСОБА_1 Грошові кошти, отримані ОСОБА_1 у кредит за кредитним договором №25223713 та кредитним договором № 25232633 на теперішній час у повному обсязі не повернуто, що підтверджується виписками з рахунків, відкритих з метою обслуговування вказаних вище кредитних договорів.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Отже, з аналізу ст.652 ЦК України слід дійти до висновку, що розірвання договору у зв`язку із істотною зміною обставин є правом, а не обов`язком сторін договору.

Розірвання договору на вимогу однієї із сторін без наявності на це згоди іншої сторони можливе дише при наявності вказаних умов, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій обачності, яка від неї вимагалась; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15, п. 16 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин, при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення ч.2 ст.652 ЦК України і виходити з того, що закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 цієї статті при істотній зміні обставин.

Згідно із ст.76 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

При розгляді судом даної справи позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили що у даному випадку дійсно має місце істотна зміна обставин, яка унеможливлює подальше виконання існуючих між сторонами договорів кредиту та зумовлює його розірвання без згоди на це кредитодавця ПАТ «ПУМБ», як це передбачено ч.2 ст.652 ЦК України.

При цьому, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО», на який ОСОБА_1 посилається як на підставу, що підтверджується істотну зміну обставин договору, не передбачено звільнення сторони зобов`язальних правовідносин від обов`язку виконання взятих на себе зобов`язань, а встановлена лише можливість звільнення позичальника від оплати штрафних санкцій, які були нараховані в період проведення антитерористичної операції на території, визначеній законом.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав, встановлених ч. 2 ст. 651 ЦК України, для розірвання кредитного договору №25232633 від 11.11.2013 року за №25232632 від 11.11.2013 року та відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 526, 527, 530, 536, 610, 611, 623, 629, 634, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (ЄДРПОУ 14282829) про розірвання кредитного договору №25223713 та №25232633 від 11 листопада 2013 року, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду.

Суддя В.О. Ковтуненко