Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 302/946/17

провадження № 61-25498св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року у складі судді Собослой Г. Г.,

ВСТАНОВИВ :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 30 червня 2006 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № МКМWGK00000005, відповідно до умов якого відповідач надав йому кредит у сумі 20 000,00 дол. США зі строком погашення до 30 червня 2021 року, сплатою банку, крім процентів та інших платежів, також 0,21 % від суми кредитного договору за надання фінансового інструменту та проведення додаткового моніторингу.

Вважає, що кредитний договір в цій частині не відповідає вимогам закону, порушує права споживача, тому просив суд визнати цей договір часткового недійсним.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Заочним рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судовою збору, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2017 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що договір про надання кредиту не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», а тому у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити. Оскільки недоліки апеляційної скарги апелянтом не усунуто, така підлягає поверненню особі, яка її подала.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що згідно з пунктом 1.1 оспорюваного договору № МКМWGК00000005 кредит надавався для придбання будинку, тому цей договір є договором про надання споживчого кредиту, і до спірних правовідносин, пов`язаних з його укладанням застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, підставою для визнання частково недійсним кредитного договору в позовній заяві було зазначено саме порушення кредитодавцем вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, апеляційним судом безпідставно не застосовано норми частини третьої статті 22 цього Закону та не задоволено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що споживач, право якого порушене і який у зв`язку з цим подає позов, відповідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»звільняється від сплати судового збору за подання саме позовної заяви до суду першої інстанції, та має обов`язок сплатити судовий збір при вчиненні відповідних дій у всіх інших судових інстанціях. Таким чином доводи касаційної скарги є безпідставними, а ухвала апеляційного суду законною і обґрунтованою.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 02 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано сплатити судовий збір у сумі 1853, 27 грн.

На виконання вимог вказаної ухвали, на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання щодо звільнення від сплати судового збору, на обґрунтування якого апелянт зазначав, що оскільки згідно з пунктом 1.1 оспорюваного кредитного договору № МКМWGК00000005 кредит видавався для придбання будинку, тому цей договір є договором про надання споживчого кредиту, і до правовідносин, пов`язаних з його укладанням застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 16 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

При цьому апеляційний суд виходив з того, що договір про надання кредиту не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

13 березня 2018 року на адресу Апеляційного суду Закарпатської області від ОСОБА_1 повторно надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено та апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз цього Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 1 ЦПК України 2004 року, стаття 2 ЦПК України).

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_1 просив суд визнати частково недійсним кредитний договір, а саме визнати несправедливими умови договору щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісію в розмірі 0,21 % від суми наданого кредиту, посилаючись на положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, апеляційний суд безпідставно поклав на ОСОБА_1 , який звернувся до суду за захистом своїх прав як споживач фінансових послуг, обов`язок зі сплати судового збору та передчасно визнав його апеляційну скаргу неподаною і повернув її.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За викладених обставин ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 березня 2018 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько Є. В. Петров С. П. Штелик