ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2019 року

м. Харків

справа № 613/227/18

провадження №22-ц/818/2982/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

сторони справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області, ухвалене 10 квітня 2018 року у складі судді Шалімова Д.В.,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк, ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 вересня 2013 року у розмірі 125 291 грн. 72 коп. та судового збору у розмірі 1 879 грн 38 коп.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. ОСОБА_1 не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 23 січня 2018 року має заборгованість у розмірі 125 291 грн 72 коп.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 вересня 2013 року у розмірі 118 849 грн 26 коп. та судовий збір у розмірі 1 782 грн 74 коп., всього - 120 632 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафів на загальну суму 6 442 грн. 46 коп. відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, ОСОБА_1 підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг підтвердила свою згоду на укладення з позивачем договору кредиту на умовах визначених «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку». Відповідач належним чином умови договору кредиту не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед Банком, що підлягає стягненню примусово. Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого ПАТ КБ «ПриватБанк» позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що розмір заборгованості по процент за користування кредитом явно перевищує розмір заборгованості за тіло кредиту. Пеня також значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту. Вказані перевищення, на думку апелянта, не відповідають загальним засадам цивільного законодавства: справедливості, добросовісності та розумності. Також посилається на те, що розрахунок заборгованості оформлений з порушенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Апелянт вказує, що вона не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи судом першої інстанції, не брала участі у такому розгляді, тому просить розглянути апеляційний суд подану нею заяву про застосування строків позовної давності у цій справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № б/н від 23 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження виникнення між сторонами договірних відносин Банком була надана підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що вказана анкета-заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом на заяві (а.с.7).

За таких обставин, суд вважає доведеним існування між Банком та ОСОБА_1 кредитних правовідносин за договором № б/н від 23 вересня 2013 року.

Як убачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.09.2013 заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 23.01.2018 становила 125 291 грн 72 коп. та складалася з наступного:

- 7 557 грн 32 коп. - заборгованість за кредитом;

- 107 291 грн 94 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 4 000 грн - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн - штраф (фіксована частина);

- 5 942 грн 46 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. У зв`язку із невиконанням належним чином обов`язку по поверненню кредитних коштів у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед Банком.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 23 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним (а.с. 8).

З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж було здійснено ОСОБА_1 31.08.2014 (а.с. 5). З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 26.02.2018 року (а.с. 2-4).

Тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відповідно до наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у цивільній справі № 444/9519/12, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частин 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_1 не зверталася до суду першої інстанції із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Зазначена заява викладена нею в апеляційній скарзі (а.с. 61 63). З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження від 06.03.2018 направлялася на зазначену в позові адресу відповідача (а.с. 48). Проте зворотне повідомлення про вручення цієї ухвали 22.03.2018 містить лише підпис невідомої особи, прізвище ОСОБА_1 в ньому відсутнє. На підтвердження того, що відповідач не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , зазначеною у позові, з січня по липень 2018 року, тому не мала можливості отримувати кореспонденцію, апелент надала довідку виконавчого комітету Богодухівської міської ради від 19.04.2018 (а.с. 64).

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для розгляду апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. Зазначений висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 24.10.2018 справа № 317/3698/15-ц.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність підстав для застосування строку позовної давності. Тому рішення суду підлягає скасуванню. У задоволенні позову Банку належить відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 , з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 2674 грн 12 коп. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги (а.с. 60).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 вересня 2013 року відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 12 (дванадцять) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.П. Коваленко

А.І. Овсяннікова