П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 686/25996/14-ц

провадження № 61-14083 св 18

Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі - Публічне акціонерне товариство «Райффазен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2016 року в складі судді Продана Б. Г. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року в складі колегії суддів: Юзюка О. М., Ярмолюка О. І., Власенка О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

3 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з відповідача 4186,01 доларів США заборгованості за відсотками, 34370,75 грн пені та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 грудня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/08-11/8728, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 26400 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення до 4 грудня 2011 року. Відповідач ОСОБА_1 належним чином зобов`язання по поверненню коштів не виконала, а тому станом на 02 лютого 2015 року заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 4186,01 доларів США. Крім того, за порушення строків погашення кредиту та відсотків нараховано пеню в розмірі 2127,19 доларів США, що еквівалентно 34370 грн. 75 коп.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 4186,01 доларів США заборгованості за відсотками. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 останній платіж відсотків за користування кредитом вчинила 27 лютого 2012 року в сумі 249,06 доларів США. В суд позовна заява надійшла 04 грудня 2014 року. Вчинення цих дій свідчить про те, що трирічний строк позовної давності був перерваний в порядку статті 264 ЦК України, і відлік його трирічного терміну розпочався заново з дати сплати останнього платежу за кредитом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючи на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій в частині стягнення з позивача заборгованості за відсотками та направити в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 686/25996/14-ц із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у разі, якщо договором передбачено обов`язок сплати заборгованості щомісячними платежами, переривання перебігу строку позовної давності можливе лише по кожному окремому платежу. З наданих банком розрахунків убачається, що прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом утворилася в період з 18 січня 2009 року по 15 квітня 2011 року, отже строк позовної давності, на думку заявника, мав сплинути в період з 18 січня 2012 року до 15 квітня 2014 року. Якщо боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Таким чином, платіж від 27 лютого 2012 року не може свідчити про визнання позивачем усього боргу за відсотками за кредитом.

Заперечень на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Під час розгляду справи суди установили, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 07 грудня 2006 року було укладено кредитний договір № 014/08-11/8728, за яким позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 26400 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення до 4 грудня 2011 року.

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом у відповідності до графіку погашення кредитної заборгованості щомісячно у формі ануїтетного платежу, починаючи з першого місяця користування кредитом. Останній платіж повинен був бути здійснений 2 грудня 2011 року.

Станом на 2 лютого 2015 року заборгованість за відсоткам за користування кредитом становить 4186,01 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року та в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 309/5440/15-ц (провадження № 61-4581св18).

Дійшовши висновку про переривання строку позовної давності вчиненням ОСОБА_1 платежів 07 травня 2009 року в сумі 100 доларів США, 15 квітня 2011 року - 1227,57 доларів США, 30 травня 2011 року - 125,15 доларів США, 30 червня 2011 року - 101,12 доларів США, 29 липня 2011 року - 124,85 доларів США, 31 серпня 2011 року - 100 доларів США, 30 вересня 2011 року - 100 доларів США та 27 лютого 2012 року - 249,06 доларів США, при цьому керуючись лише наданим банком розрахунком, суди не дослідили, яка частина боргу (прострочений борг, поточний, заборгованість за конкретний платіжний період) визнається боржником вчиненням платежів за відсотками.

Таким чином, питання про застосування позовної давності у спорі вирішено без належного з`ясування обставин справи, які зумовлюють перебіг строків давності.

Разом з тим, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом, при цьому останній платіж за договором мав бути здійснений 2 грудня 2011 року, а термін кредитування закінчувався 4 грудня 2011 року.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється зі спливом строку виконання зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року.

Тобто, зі спливом строку виконання зобов`язання припинилося право кредитора нараховувати проценти за кредитом, у такому разі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Разом з тим, за розрахунками боргу банк нараховував проценти на прострочену суму платежів не лише до закінчення строку дії договору, а й після закінчення строку дії договору, а тому обґрунтованість позову в цій частині підлягає перевірці.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений права досліджувати, перевіряти та збирати докази у справі, то в частині правильності розрахунків з урахуванням наведених норм справа, справа в цій частині підлягає скасуванню з направленням в цій частині на новий розгляд.

В іншій частині судові рішення не переглядались.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає направленню на новий розгляд, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 4186,01 доларів США заборгованості за відсотками за порушення строків платежів скасувати, направити в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Сімоненко

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик