Ухвала

21 червня 2019 року

м. Київ

справа № 482/68/16-ц

провадження № 61-669ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження закасаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фанчі Інвест» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фанчі Інвест» (далі - ТОВ «Фанчі Інвест») про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що вона є власником транспортного засобу Мersedes-Вenz 2540 L 950203, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . 16 травня 2012 року між нею та ТОВ «Воліс-Трейд» в особі директора ОСОБА_2 було укладено договір оренди зазначеного транспортного засобу, строком до 16 травня 2017 року. В подальшому, протоколом № 2/2014 загальних зборів учасників ТОВ «Воліс-Трейд» від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_2 була звільнена з посади директора ТОВ «Воліс-Трейд» та 08 жовтня 2014 року на вказану посаду була призначена позивач.

Вказувала, що директор ТОВ «Фанчі Інвест» - ОСОБА_1 підробив договір суборенди транспортного засобу Мersedes-Вenz 2540 L 950203, 2000 року випуску, від 05 серпня 2015 року, на підставі якого ТОВ «Воліс- Трейд» передало в тимчасове користування відповідачу - ТОВ «Фанчі Інвест» транспортні засоби, в тому числі і вищезазначений автомобіль. Договір суборенди від 05 серпня 2015 року та акт прийому-передачі до договору суборенди від 05 серпня 2015 року вона не підписувала, своєї письмової згоди як власника транспортного засобу на передачу автомобіля в суборенду не надавала. У пункті 8.2 договору суборенди транспортного засобу зазначено, що транспортні засоби, які орендуються, повинні бути передані орендарю у стані не гіршому, в якому вони були передані в оренду.

Проте, відповідно до акту прийому-передачі транспортного засобу від 23 жовтня 2015 року, складеного в момент повернення транспортного засобу позивачу на автомобілі були виявлені недоліки. Відповідно до висновку спеціаліста збитки завдані шляхом пошкодження транспортного засобу становлять 15 818 грн 90 коп., для відновлення транспортного засобу необхідно витратити 916 грн 66 коп., на запасні частини та малоцінні деталі 47 500 грн 89 коп., всього необхідно витратити на ремонт транспортного засобу 64 236 грн 45 коп.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнень, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача вартість ремонтних робіт на загальну суму 128 697 грн 93 коп.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2018 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 . просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 128 697 грн 93 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100 = 192 100).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей. Відповідно до положень ЦПК України апеляційний суд наділений повноваженнями суду першої інстанції при ухваленні рішення. Ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, тому апеляційний суд мав право визнати вказану справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фанчі Інвест» про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик