ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 500/3831/18

Апеляційне провадження № : 22-ц/813/3807/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2018 року у складі судді Грубіян Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів з 1000 грн., які визначені рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2014 року, до 2000 грн. на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що у даний час вона потребує матеріальної допомоги, оскільки не має постійної роботи, періодично працює по найму у фізичних осіб, її заробітку та аліментів, що визначені вказаним рішенням суду, недостатньо для утримання дитини, що матеріальний стан колишнього чоловіка значно покращився, оскільки він на теперішній час займає посаду другого помічника капітана та здійснює закордоні рейси. Витрати на дитину та розвиток дитини збільшився, проте в добровільному порядку збільшити аліменти відповідач відмовляється.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просила задовольнити її вимоги на підставі ст.192 СК України (а.с.1-2).

У відзиві відповідач, посилаючись на відсутність постійної роботи та доходу, погодився сплачувати аліменти у розмірі 1300 грн.(а.с.19-21).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі щомісяця в розмірі 1 800 грн., починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, постановивши нове рішення про стягнення аліментів у розмірі 1300 грн. на утримання доньки.

Неправильність рішення суду мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів, що містяться в його відзиві на позов, зазначив, що:

- позивачка не надала жодних доказів обґрунтування розміру аліментів на утримання дитини;

- саме на позивачку в даному випадку покладено обов`язок доведення можливості відповідача надавати матеріальну допомогу дитині в зазначеному розмірі;

- суд не обґрунтував свої висновки щодо спроможності сплачувати аліменти відповідачем у визначеному розмір, враховуючі відсутність у нього постійної роботи та стабільного заробітку;

- в матеріалах справи відсутні докази матеріального стану позивачки та докази покращення матеріального стану відповідача (а.с.61-64).

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові у її відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Змінюючи розмір аліментних зобов`язань з 1000 грн. до 1800 грн. на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючі реальне зростання цін на ліки, продукти харчування, одяг тощо та необхідність захисту інтересів дитини, відповідач спроможній сплачувати аліменти у розмірі 1800 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 23 березня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 травня 2012 року (а.с.4).

Сторони мають спільну неповнолітню дитину-доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні (а.с.5).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2014 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 1000 грн., починаючи з 15 грудня 2014 року до повноліття дитини - 11 ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 3).

Також встановлено, що донька сторін у справі має діагноз вторинна кардиоміопатія, та потрібує постійного нагляду лікаря (а.с.28-31).

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформаціїї ОСОБА_2 за період з 01 січня 2018 року дійсно перетинав кордон України 07 лютого 2018 року (виїзд Одеса - Стамбул), 09 серпня 2018 року (в`їзд Прага - Одеса), 07 жовтня 2018 року (виїзд Київ - Париж) а.с.43.

Згідно поясненням представника відповідача ОСОБА_2 дотепер знаходиться за кордоном, працюючи на судах іноземних судновласників.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VIII розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн.

Так, на час розгляду апеляційної скарги, на 2019 рік розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня 2019 року - 2027 грн., з 01 липня 2019 року - 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн.

У позові ОСОБА_3 посилається на те, що їх дитина вимагає витрат, які пов`язані з частими захворюваннями, оплатою ліків, одягу, їжі, що загалом становить більше 5000 грн. На даний час, при рості цін, їй важко задовольнити постійно зростаючі потреби дитини. В добровільному порядку відповідач не лише не надає додаткової допомоги щодо утримання доньки, а навіть не спілкується з нею на протязі семи років (а.с.1-2).

Задовольняючи позов частково у розмірі 1800 грн. на утримання дитини, які підлягають стягненню з відповідача, суд першої інстанції вірно врахував положення Закон України «Про державний бюджет України на 2018 рік», вік дитини, її соціальні та матеріальні потреби для звичайного розвитку, майновий стан та спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1800 грн., оскільки згідно положень, передбачених ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8ст.7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що встановлений судовим рішенням від 17 листопада 2014 рокурозмір аліментів, який складає 1000 грн., є недостатнім для утримання неповнолітньої доньки сторін, не забезпечує її нормальний рівень життєдіяльності, а тому підлягає збільшенню.

Матеріали справи дійсно не містять докази працевлаштування відповідача та дійсний його дохід.

Проте, сам по собі факт неодноразово перетинання ним кордону України, а також пояснення представника відповідача в апеляційному суді, вказують на те, що ОСОБА_2 дійсно працює за кордоном та скриває свої доходи.

Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний утримувати свою неповнолітню доньку, виконувати свої обов`язки батька, не є непрацездатним, є здоровою людиною, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи фактичні обставини справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач повинен і може надавати матеріальну допомогу у розмірі 1800 грн., щомісячно на утримання доньки.

Доводи апелянта щодо непогодження з висновком суду не ґрунтуються на законі, оскільки за змістом ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та рівні обов`язки щодо своєї дитини, а відтак обоє в рівних частках зобов`язані забезпечувати своїй дитині таке матеріальне утримання, яке не може бути меншим за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, апелянт не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів позивача, а саме, що він не спроможній сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков