Справа № 445/359/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Бакаїм М. В.

з участю секретаря Стеців Н.Р.

прокурора Сеньківа О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Золочеві цивільну справу за позовом заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської районної ради Львівської області, Комунального некомерційного підприємства "Золочівська центральна районна лікарня" Золочівської районної ради Львівської області до ОСОБА_1 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення,-

в с т а н о в и в:

заступник керівника Золочівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Золочівської районної ради, Комунального некомерційного підприємства "Золочівська центральна районна лікарня" Золочівської районної ради Львівської області до ОСОБА_1 про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.01.2018 року близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання, під час сімейної сварки із своїм чоловіком ОСОБА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин, умисно, заподіяла йому тілесні ушкодження у вигляді рани тім`яної ділянки голови зліва, забій головного мозку легкого ступеня та вдавлений перелом тім`яної кістки склепіння черепа зліва, який, згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. На підставі вказаних дій ОСОБА_1 , вироком Золочівського районного суду від 14.02.2018 року було засуджено за ч.1 ст. 121 КК України. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_2 проходив лікування у хірургічному відділенні № 2 Золочівської ЦРЛ, правонаступником якої є КНП "Золочівська центральна районна лікарня" Золочівської райради Львівської області. Витрати на його лікування становлять 3865,66 грн. , які добровільно сплатити відповідач відмовляється, тому вони змушені звернутися до суду.

В судовому засіданні прокурор вимоги позову підтримав, просив його задоволити.

В судове засідання представник Золочівської районної ради не з`явився, подавши при цьому лист, про підтримання вимог позову та розгляду справи у відсутності представника Золочівської районної ради.

Представник КНП "Золочівська центральна районна лікарня" Золочівської районної ради Львівської області в судове засідання не з`явився,хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце час слухання справи про що свідчить оголошення на сайті суду, в судові засідання двічі не з`явилася , причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З вироку Золочівського районного суду Львівської області від 14.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України , ОСОБА_1 звільнена від відбування покарання з випробуванням та встановленим іспитовим строком тривалістю три роки.

Згідно ст. 82 ч.6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно з ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування

потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 ( 545-93-п ) від 16 липня1993року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів,що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів,проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість даного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебуває на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування.

Як вбачається з листа Комунальної некомерційного підприємства "Золочівська центральна районна лікарня", ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні №2 з 23.01.2018 р. ро 06.02.2018 р. Провів там 14 ліжко-днів. Вартість одного такого ліжко-дня в січні 2018 року становила 242,00, в лютому 2018 р. - 321,61 грн. Загальна вартість лікування склала 3865,66 грн.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов з обґрунтований та підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.141ЦПК України з відповідача слід стягнути 1600 грн. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 до місцевого бюджету Золочівського району понесені Золочівською центральною лікарнею, правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство "Золочівська центральна районна лікарня" Золочівської районної ради Львівської області витрати в розмірі 3865,66 грн. (три тисячі вісімсот шістдесят п`ять грн. 66 коп.) на лікування потерпілого ОСОБА_2 внаслідок вчиненого злочину.

Стягнути з ОСОБА_1 1921.00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну грн.) судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М. В. Бакаїм