КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/9534/17 Головуючий у 1 інстанції: Шевчук А.В.
провадження №22-ц/824/7501/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року у складі судді Шевчука А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства звернувся із позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису №13056, вчиненого 27.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що виконавчий напис №13056 щодо звернення стягнення на транспортний засіб марки TOYOTA, модель «AVALON», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 для задоволення вимог стягувача у розмірі 1 829 298 грн. 03 коп. заборгованості, що виникла внаслідок невиконання кредитного договору №2045 від 13.11.2006 року, укладеного між позивачем та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», не відповідає вимогам чинного на момент вчинення законодавства.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 27.06.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований у реєстрі за №13056, яким звернуто стягнення на автомобіль TOYOTA модель «AVALON», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 , в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 1 829 298 грн. 03 коп.

Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 640 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі відповідача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, 22 вересня 2011 року прийнято Закон України №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг», яким було внесено зміни до частини 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та доповнено норму щодо звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса.

При цьому, лише з дня набрання чинності Законом України від 22.09.2011 року №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг», а саме, від 16.10.2011 року, частина 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» була викладена в наступній редакції, а саме: звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно з цим Законом, а тому дія Закону України від 22.09.2011 року №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг» відповідно до п.2 Прикінцевих положень не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання останнім чинності.

Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання процедури повідомлення ОСОБА_1 про намір вчинення виконавчого напису у терміни визначені Законом та отримання вказаної вимоги позивачем.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 13 листопада 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі керуючого філією «Залізничне відділення Промінвестбанку в м. Київ» Попович О.Л. та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2045 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 54 356 доларів США зі сплатою 11% річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 12.11.2013 року.

13 листопада 2006 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу №2046, предметом застави згідно якого є належний позивачу на праві власності транспортний засіб марки TOYOTA, модель - AVALON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 .

17 грудня 2012 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло прав вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за кредитним договором №2045.

Відповідно до матеріалів справи 27 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №13056 про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованості по кредитному договору №2045 від 13 листопада 2006 року у загальному розмірі 1 829 298 грн. 03 коп., яка складається з: 892 639 грн. 77 коп. - заборгованості за кредитом, 936 658 грн. 26 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису шляхом звернення стягнення на транспортний засіб марки TOYOTA, модель - AVALON, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_2 .

Зокрема, за пунктом 4.2 договору застави транспортного засобу №2046 від 13.11.2006 року право заставодержателя в разі незадоволення його вимог у позасудовому порядку, звернути стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса або іншим способами, що не суперечать чинному законодавству України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

За ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спеціальним законом, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, є Закон України від 18.11.2003 року №1255-ІV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Частинами 1, 3 розділу ІХ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»», який набрав чинності від 01 січня 2004 року, встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

При цьому, частиною першою статті 24 цього Закону визначено, що до забезпечувальних обтяжень належить, зокрема, застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно з цим Законом, в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 22.09.2011 року №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг».

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається з норми ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмету забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери.

Як вірно зазначено судом, 22 вересня 2011 року прийнято Закон України №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг», яким було внесено зміни до частини 1 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та доповнено норму щодо звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса, і при цьому, лише з дня набрання чинності Законом України від 22.09.2011 року №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг», а саме, від 16.10.2011 року, частина 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», була викладена в наступній редакції, а саме: звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Виходячи з вищевикладеного, дія Закону України від 22.09.2011 року №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредитором і споживачами фінансових послуг» відповідно до п. 2 Прикінцевих положень не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання останнім чинності.

Отже, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (транспортний засіб марки - TOYOTA, модель - AVALON, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на підставі виконавчого напису нотаріуса за Договором застави транспортного засобу №2046 від 13.11.2006 року та Кредитного договору №2045 від 13.11.2006 року здійснено неправомірно.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Згідно з п.3.1 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. За п.п.3.3 п.3 глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса».

Також, за ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.2.3 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання процедури повідомлення ОСОБА_1 про намір вчинення виконавчого напису у терміни, визначені Законом та отримання вказаної вимоги позивачем.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: