КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 752/15810/14-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Новак А.В.

02 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року за заявою ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою та просив визнати поважними причини пропуску та поновити строк пред`явлення виконавчого листа, виданого 21.09.2015 Голосіївським районним судом м. Києва по справі №752/15810/14-ц до виконання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року заяву задоволено. Поновлено ОСОБА_2 строк для пред`явлення виконавчого документа № 752/15810/14-ц, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 21.09.2015 на підставі заочного рішення суду від 14.07.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 725 690, 16 грн. до виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа станом на момент винесення оскаржуваної ухвали не закінчився, оскільки встановлюється з дня винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та становить три роки. Зазначає, що стягувачем не було пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7791/2019
Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, та те, що суд здійснив усі можливі заходи для повідомлення сторін про час та місце слухання справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено строк на пред`явлення виконавчого документу до виконання з поважних причин.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.07.2015 Голосіївським районним судом м. Києва було винесено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 725 690,16 грн. та 4 494 грн. судових витрат (а. с. 63-64).

На виконання рішення суду 21.09.2015 було видано виконавчий лист.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2016 заяву представника відповідача ОСОБА_1. про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та трьох процентів річних від простроченої суми боргу - залишено без задоволення.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду із відповідною заявою, зазначив, що відповідно до довідки, виданої Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 25.09.2018, перевіркою виконавчого провадження та журналів вихідної кореспонденції відсутні відомості щодо відправки виконавчого документа.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату видачі виконавчого листа) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 даного Закону виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного Закону України «Про виконавче провадження»виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 даного Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що державний виконавець не може прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, а тому чинним законодавством встановлено відповідний порядок поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Встановлено, що перевіркою виконавчого провадження та журналів вихідної кореспонденції відсутні відомості щодо відправки виконавчого документу відповідно до Довідки про втрату виконавчого документу виданої Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 25.09.2018 (а. с. 109-110).

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено пропущення заявником строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з поважних причин, колегія суддів вважає висновки суду щодо задоволення заяви про поновлення такого строку правильними.

Отже, ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не пропущений не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на момент винесення постанови.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що предметом доказування у даному випадку не є факт втрати виконавчого листа також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки за відсутності останнього, стягувач позбавлений можливості у строки встановлені законодавством звернутися із заявою про його пред`явлення до виконання.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04.07.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова