Справа № 495/371/19
№ провадження 4-с/495/3/2019
Ухвала

24 квітня 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

Головуючого-одноособово судді Боярського О.

при секретарі Рачицькій І.А.

Справа №495/371/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Агро», заінтересована особа Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі головного державного виконавця Семка Богдана Олександровича, стягувач ОСОБА_1 в порядку статті 447 ЦПК України,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ТОВ "Бессарабія Агро" звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересована особа Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі головного державного виконавця Семка Богдана Олександровича, стягувач ОСОБА_1 .

Скаржник просить:

визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко В.О. щодо винесення постанови від 12.12.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57902161 про стягнення з ТОВ "Бессарабія Агро" на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду в сумі 135 353, 60 грн.;

скасувати постанову головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко В.О. від 12.12.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57902161 про стягнення з ТОВ "Бессарабія Агро" на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду в сумі 135 353, 60 грн.;

визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко В.О. щодо винесення постанови від 12.12.2018 року про накладення арешту на все майно боржника у межах виконавчого провадження №57901398;

скасувати постанову головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко В.О. від 12.12.2018 року про накладення арешту на все майно боржника ТОВ "Бессарабія Агро" у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основне: винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 149107,96 грн.;

визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко В.О. щодо винесення постанови від 12.12.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57901398 про стягнення з ТОВ "Бессарабія Агро"на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2 030,30 грн.;

скасувати постанову головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко В.О. від 12.12.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57901398 про стягнення з ТОВ "Бессарабія Агро" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2 030,30 грн.;

визнати протиправними дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко В.О. щодо винесення постанови від 12.12.2018 року у виконавчому провадженню №57901398 про накладення арешту на все майно боржника ТОВ "Бессарабія Агро" у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основне: винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2452 грн.;

скасувати постанову головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко В.О. від 12.12.2018 року про накладення арешту на все майно боржника ТОВ "Бессарабія Агро" у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основне: винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2452 грн.;

В обгрунтування вимог скарги ТОВ "Бессарабія Агро" вказує, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 02.11.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було видано останньому два виконавчих листа:

від 04.12.2018 року про стягнення з ТОВ "Бессарабія Агро" на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду в сумі 135 353, 60 грн.;

від 04.12.2018 року про стягнення з ТОВ "Бессарабія Агро" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2 030,30 грн.

Скаржник вказує, що у заяві ОСОБА_1 , про видачу виконавчого листа зазначена поштова адреса: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , та додана лише копія першої сторінки паспорта на його ім`я з якого до виконавчого листа незаконно занесена інформація про дату його народження.

У виконавчих листах вказана адреса реєстрації місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , відсутня інформація про його реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

У постановах про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника зазначена поштова адреса ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 , та зазначено його реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Таким чином, на думку скаржника, Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області належним чином не встановлено особу позивача ОСОБА_1 , а державний виконавець ідентифікував особу стягувача ОСОБА_1 на свій розсуд.

Зважаючи на викладене, скаржник наголошує, що головний державний виконавець порушив норми виконавчого провадження, закріплені у ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Скаржник зазначає, що дії державного виконавця були вчинені не відповідно до Закону та призвели до порушення прав товариства, тому наявні підстави визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати наведені постанови.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2019 року було відкрито провадження за скаргою на дії державного виконавця та витребувано від Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірену копію виконавчого провадження № від 12.12.2018 року.

На день розгляду скарги, витребувана судом копія виконавчого провадження до суду не надійшла, у зв`язку із чим суд здійснює розгляд скарги на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

У судове засідання представник скаржника не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд скарги у відсутності представника ТОВ "Бессарабія Агро".

Суб`єкт оскарження головний державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Семко Б.О. у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома.

Стягувач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома.

Частиною 2 зазначеної статті визначено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Суд при визначенні дати та часу проведення судових засідань погодив їх проведення з усіма учасниками справи, виходячи з необхідності надання сторонам достатнього часу для надання доказів, заперечень.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Виходячи з наведеного, суд вважає, що всі учасники справи були належним чином повідомлені та мали достатній час для ознайомлення із матеріалами справи та надання своїх пояснень, доказів.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає за необхідне розглянути скаргу у відсутності учасників процесу та постановити ухвалу по дійсній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено рішення від 31.10.2017 року по справі №495/4417/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ТОВ «Бессарабія Арго» про стягнення матеріальної шкоди, яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Бессарабія Агро» (65069, м. Одеса, вул. Героїв Сталінграда, 30) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) спричинену матеріальну шкоду в сумі 135 353,60 гривень.

Стягнуто з ТОВ «Бессарабія Агро» (65069, м. Одеса, вул. Героїв Сталінграда, 30) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 2 030,30 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 24.10.2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко Богданом Олександровичем від 12.12.2018 року :

відкрито виконавче провадження №57902161 про стягнення з ТОВ "Бессарабія Агро" на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду в сумі 135 353, 60 грн. (а.с.22);

накладено арешт на все майно ТОВ "Бессарабія Агро" у межах виконавчого провадження №57902161 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору /основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого (а.с. 23);

відкрито виконавче провадження №57901398 про стягнення з ТОВ "Бессарабія Агро" на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду в сумі 2030 грн. (а.с.20);

накладено арешт на все майно ТОВ "Бессарабія Агро" у межах виконавчого провадження №57901398 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору /основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого, штрафів 2452 грн. (а.с. 21).

Вказані постанови були винесені державним виконавцем на підставі виконавчих листів, виданих Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/4417/16-ц та заяв ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, поданих 11.12.2018 року ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 31-34).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні означених вище постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна, державний виконавець діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України "Про виконавче провадження".

В своїй скарзі ТОВ "Бессарабія Агро" зазначає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов порушив норми виконавчого провадження, закріплені у ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Скаржником не зазначено в чому саме виражено порушення державним виконавцем при винесенні оскаржуваних постанов засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Судом зазначених порушень виявлено не було.

Доводи скаржника про те, що у постановах про відкриття виконавчих проваджень та про арешт майна боржника державний виконавець ідентифікував особу стягувача ОСОБА_1 на свій розсуд не відповідають дійсності та спростовуються копіями виконавчих листів, пред`явленими до виконання стягувачем.

Той факт, що адреса місця проживання стягувача та РНОКПП стягувача, зазначені державним виконавцем у постановах про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно відповідача не відповідає адресі стягувача, зазначеній у виконавчому листі не є підставою для скасування зазначених постанов. Вказані відомості, а саме адреса місця проживання стяувача: АДРЕСА_4 та його РНОКПП були надані ОСОБА_1 при зверненні до державного виконавця та відображені у заяві про відкриття виконавчого провадження.

ЗУ "Про виконавче провадження" не містить заборони щодо внесення державним виконавцем у рішення державного виконавця відомостей про адресу проживання стягувача, яка була зазначена самим стягувачем при зверненні із заявою про примусове виконання рішення суду, навіть, якщо така адреса не є тотожньою із адресою, вказаною у виконавчому листі. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання.

Доводи скаржника про те, що Білгород-Дністровським міськрайонним судом при ухваленні рішення по справі №495/4417/16-ц не було належним чином встановлено особу позивача ОСОБА_1 суд не приймає до уваги, оскільки вказане питання не може бути предметом розгляду під час розгляду скарги на дії державного виконавця.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що доводи скаржника про стягнення державним виконавцем виконавчого збору у неналежному розмірі не підлягають розгляду в порядку скарги на дії державного виконавця.

Спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця. До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду розглянувши справу № 826/5195/17.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто визначальною ознакою для визнання дії державного виконавця неправомірною є необхідність доведення порушення прав чи свобод заявника та настання негативних наслідків в результаті їх вчинення для останнього.

З огляду на те, що заявником не обґрунтовано та не доведено, яким саме чином дії державного виконавця під час винесення оскаржуваних постанов порушили його права, суд вважає скаргу ТОВ "Бессарабія Агро" такою, що підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 78, 81, 447, 448 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бессарабія Агро», заінтересована особа Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі головного державного виконавця Семка Богдана Олександровича, стягувач ОСОБА_1 в порядку статті 447 ЦПК України - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.Боярський