КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року

справа 357/7994/18

провадження № 22-ц/824/4132/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші»

відповідачі - ОСОБА_1 , Товариство з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксана Петрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» - Грунського Володимира Олеговича на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2018 року у складі судді Дубановської І. Д. у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про забезпечення позову в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксани Петрівни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксани Петрівни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно, у якому просило визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 02.03.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксани Петрівни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, індексний номер 40138629 від 15.03.2018 року, 21:36:14, судові витрати покласти на відповідачів.

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» подало до суду заяву про забезпечення позову, у якій просило вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 1,0557 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, та заборонити Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки, площею 1,0557 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2018 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про забезпечення позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що підставою для звернення до суду з даним позовом слугувало порушення прав позивача як орендаря земельної ділянки. Підстав для розірвання укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 договору оренди не було, строк дії цього договору не закінчився. А тому, ОСОБА_1 не мав права передавати в оренду земельну ділянку іншій особі. Зазначає, що під час розгляду даної справи позивачу стало відомо про вчинення власниками інших земельних ділянок дій, спрямованих на здійснення поділу земельних ділянок з метою унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову. А тому, позивач завчасно порушує питання про забезпечення позову для збереження земельної ділянки у тому стані, у якому вона існувала на момент виникнення спірних правовідносин. На його думку, заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами. Крім того, судом розглянуто заяву про забезпечення позову з порушенням строків, визначених ст. 153 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що можливий поділ земельної ділянки є припущенням позивача, оскільки матеріали справи не містять відомостей про звернення ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» до відділу Держгеокадастру із заявою про поділ земельної ділянки. Позовні вимоги стосуються права користування земельною ділянкою на підставі укладених цивільно-правових угод, а не переходу права власності. На його думку, заходи забезпечення позову порушують право ОСОБА_1 на володіння та розпорядження належним йому майном.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні такої відповідності слід ураховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому, варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу оренди земельної ділянки площею 1,0557 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , оскільки останній в односторонньому порядку розірвав договір оренди, укладений з ТОВ Агрофірма «Матюші».

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову представник позивача зазначила про порушення прав позивача як орендаря та можливе вчинення власником спірної земельної ділянки та власниками інших земельних ділянок, які першочергово були передані в оренду ТОВ Агрофірма «Матюші», дій щодо поділу такої земельної ділянки, внаслідок чого її кадастровий номер буде скасовано, а новим земельним ділянкам, сформованим внаслідок поділу, будуть присвоєні нові кадастрові номери, що призведе до неможливості виконання судового рішення у даній справі та унеможливить поновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову. Як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову посилалася на те, що після закінчення процедури поділу земельної ділянки поновлення порушених прав їх законного орендаря до того стану, в якому вона існували до поділу, стане технічно неможливим.

На підтвердження вищезазначених обставин представником позивача надано суду інформаційні довідки від 11 грудня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з яких убачається, що власники (орендодавці) земельних ділянок з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зверталися до реєстраторів, які вчиняють дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, для припинення договору оренди з первісним орендарем та подальшою реєстрацією права оренди на ці самі земельні ділянки за новим орендарем, з яким в подальшому розривають укладений договір оренди з метою поділу належних їм земельних ділянок та присвоєння таким землям нових кадастрових номерів та укладають новий договір оренди з останнім орендарем на ці самі земельні ділянки, сформовані внаслідок поділу. З інформаційних довідок, зокрема, убачається, що поділ земельних ділянок здійснювався досить швидко.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

З викладених у позовній заяві обставин вбачається, що 02.03.2018 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» договір оренди № б/н, за яким передав останньому в оренду земельну ділянку, а 15.03.2018 року державний реєстратор прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод».

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про достатньо обґрунтоване припущення сторони позивача про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Проте, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не надав оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, предмету позову та не проаналізував можливість утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення вимог позивача, обмежившись лише тим, що стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на утруднення виконання можливого рішення суду.

Доводи представника позивача підлягають оцінці судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, разом з тим, з урахування предмету позову, особливостей орендних земельних правовідносин та порядку проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, колегія суддів дійшла до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, оскільки власник спірної земельної ділянки та новий орендар до ухвалення відповідного рішення по суті заявлених вимог матимуть можливість розпорядження такою земельною ділянкою на власний розсуд, у тому числі, здійснити її розподіл на декілька земельних ділянок, яким будуть присвоєні нові кадастрові номера.

Скасування державної реєстрації та кадастрового номеру спірної ділянки у результаті її поділу призведе до неможливості виконання судового рішення, внаслідок чого ефективне відновлення порушених прав позивача у випадку задоволення його вимог буде неможливим.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

Арешт майна, як вид забезпечення позову, полягає в забороні розпорядження цим майном будь-яким чином та унеможливлює його відчуження до вирішення справи по суті.

Враховуючи викладене, а також інтереси та не порушення прав усіх учасників справи, кожний з яких має сподівання на законне і справедливе вирішення виниклих спірних правовідносин об`єктивним та безстороннім судом, колегія суддів дійшла до висновку, що в даному випадку належним та ефективним видом забезпечення позову буде заборона усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки, оскільки накладення арешту на вказану земельну ділянку є неспівмірним видом забезпечення із заявленими позовними вимогами, які зводяться до визнання недійсним договору оренди та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на спірну земельну ділянку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що задоволенню підлягає вимога про забезпечення позову шляхом встановлення заборони усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, оскільки невжиття такого заходу забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

З огляду на наведене, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» - Грунського Володимира Олеговича задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2018 року скасувати.

Постановити нову ухвалу наступного змісту.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки площею 1,0557 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

У задоволенні інших вимог заяви про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 червня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді