СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2-др/759/3/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 подана в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовними вимогами прокуратури Святошинського району м. Києва в особі заступника прокурора Святошинського району м. Києва Горгуля Федіра Євгеновича в інтересах держави в особі Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2018 р. заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, просить суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про відшкодування ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), як добросовісному набувачеві, понесених ним витрат на придбання майна з особи, яка отримала грошові кошти за недійсним правочином ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ).

Заяву обгрунтовує тим, що в результаті витребування у ОСОБА_2 спірної квартири йому було спричинено майнову шкоду у розмірі 405000 грн 00 коп., яку він придбав 05.03.2015 на підставі договору купівлі-продажу №78, а тому посилаючись на узагальнення ВСУ від 24.11.2008 «Практика розгляду судами цивільних справ» про визнання правочинів недійсними» у разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Такі витрати має бути стягнено зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсності правочину».

Сторони у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розглянути питання по суті.

Вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної спарви у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Рішенням Святошинського районного сууд м. Києва від 08.09.2015 задоволено позовні вимоги прокуратури Святошинського району м. Києва в особі заступника прокурора Святошинського району м. Києва Горгуля Федіра Євгеновича в інтересах держави в особі Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, яким визнано недійсним договір іпотеки укладений 23.06.2014 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1 посвідчений ПНКМНО Марчук К.В., зареєстрованого в реєстрі №860; витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Києва в особі Святошинської РДА у м. Києві об`єкт нерухомогомайна, а саме квартири АДРЕСА_1 вартістю 405000 грн 00 коп., та стягнено з відповідачів судовий збір (а.с. 22-24, том 2).

21.09.2015 на вказане рішення представником відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (а.с. 27, 28), яку рішенням Апеляційного суду м. Києва задоволено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2015 скасовано (а.с. 152-157, том. 2).

18.03.2016 представник відповідача ОСОБА_1 подав до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову (а.с. 161, 162), яку ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 21.04.2016 задоволено, та скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.03.2015, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 та скасовано заборону відчужувати зазначене житлове приміщення (а.с. 182, том. 2).

04.04.2016 заступник прокурора м. Києва Горгуль Ф.Є. звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляцйіного суду м. Києва від 10.03.2016 (а.с. 194-199, том. 2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу прокурора м. Києва Горгуль Ф.Є. задоволено, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 10.03.2016 скасовано, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2015 залишено в силі (а.с. 231-234, том. 2).

22.12.2016 заступник прокурора м. Києва звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про ухвалення додаткового рішення в якій просив стягнути із ОСОБА_3 .. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4384 грн 80 коп. (а.с. 1-4, том. 3).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 20.09.2017 зазначену заяву заступника прокурора м. Києва задоволено (а.с. 23, 24 том. 3).

04.05.2017 заступник керівника Київської місцевої прокуратури №8 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (а.с. 27, 28, том. 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2017 зазначену заяву залишено без задоволення (а.с. 31, 32, том. 3).

14.07.2017 заступник керівника Київської місцевої прокуратури №8 звернувся до суду із заявою про виправлення описки в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2015 (а.с. 42, 43, то. 3).

12.12.2017 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва зазначену заяву задоволено, виправлено описку в абзаці третьому резолютивної частини рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.217 у цивільній справі №759/22169/14-ц, пр. 2/759/1813/15 (а.с. 47, 48, том. 3).

22.10.2018 представник скаржника ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця (а.с. 71-74, том. 3), однак ухвалою Святошинського районного суду м. Києва провадження по справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с. 107, том. 3).

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч. 5 ст. 270 ЦПК України).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до п.п. 25, 32 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження).

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, то розглядається віндикаційний позов. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то визнаються недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляється позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею. У разі задоволення віндикаційного позову повинно бути вирішено питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Такі витрати має бути стягнено зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсності правочину.

У процесі розгляду справи у встановленому порядку підстави позову не змінювалися і вимоги про повернення коштів сторонами не заявлялись.

Ухвалюючи судове рішення, судом задоволено позовні вимоги повністю, однак у вказаному рішенні не було визнано ОСОБА_2 добросовісним набувачем, внаслідок чого суд не може застосовувати узагальнення ВСУ від 24.11.2008 «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та відшкодувати завдану шкоду, оскільки не може виходити за межі позовних вимог.

При ухвалені рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. (ч. 2 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене та те, що суд ухвалив рішення у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України (у редакції чинній на час ухвалення судового рішення) в межах заявлених вимог як за первісним, так і за зустрічним позовами, у відповідності з діючим законодавством, а також те, що зазначені у заяві обставини не є підставою для винесення додаткового рішення в розумінні ст.270 ЦПК України, оскільки відповідач просить ухвалити додаткове рішення щодо вимог, які не були предметом розгляду, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 264, 270, 354, ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 подана в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовними вимогами прокуратури Святошинського району м. Києва в особі заступника прокурора Святошинського району м. Києва Горгуля Федіра Євгеновича в інтересах держави в особі Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: О.В. Ул`яновська