Справа № 203/2775/18
20 червня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого-судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Дикаленко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації, зобов`язання звільнити квартиру, -
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 04.06.2018 року на підставі ст.37 Закону України «Про іпотеку» та застереження у іпотечному договорі №176 від 07.03.2007 року за банком було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності відповідачці. Не дивлячись на втрату права власності на квартиру та вимогу про її звільнення, відповідачка продовжує проживати в квартирі та залишається зареєстрованою за зазначеною вище адресою. З урахуванням наведеного, посилаючись на норми ст.ст.317,321,391 ЦК України, ст.109 ЖК України, позивач просив суд зняти відповідачку з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 , виселити останню з квартири та зобов`язати звільнити її від особистих речей.
В наданій заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи.
Відповідачка в судові засідання за неодноразовими викликами шляхом направлення судових повісток за місцем її зареєстрованого місця проживання, а також шляхом розміщення оголошень про виклик на сайті суду, не з`явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позов не надала та будь-яких клопотань по справі не заявляла.
З урахуванням зазначеного, судом у відповідності до ст.ст.211.223,247,280 ЦПК України, було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
В забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між сторонами також 07.03.2007 року було укладено договір іпотеки №176, відповідно до якого в іпотеку було передано зазначену вище квартиру, на придбання якої відповідачкою надавався кредит.
В зв`язку з не виконанням відповідачкою умов кредитного договору, банком відповідно до умов п.4.6.3 договору іпотеки та ст.37 Закону України «Про іпотеку» 04.06.2018 року було зареєстроване право власності на квартиру, що є предметом іпотеки.
30.07.2018 року на адресу відповідачки було направлено вимогу про добровільне виселення з квартири, яка залишилась без реагування.
У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України).
Відповідно до ст.386 ЦК України, власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій які можуть порушити його право та усунення перешкод в користуванні власністю.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пунктом 8 ч.1,ч.2 ст.346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.
Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.
Згідно ст.109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.
Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 була придбана відповідачкою за кредитні кошти, надані позивачем та передана в іпотеку.
В зв`язку з невиконання умов кредитного договору, право власності на квартиру на підставі застереження у договорі іпотеки та положень ст.37 Закону України «Про іпотеку» було зареєстроване за банком.
Таким чином, позивач у передбаченому законом порядку набув право власності на квартиру, а відповідачка таке право власності втратила, проте, зареєстрована та користується квартирою, чим чинить позивачу, як власнику, перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном.
Вимога банку про добровільне виселення з квартири відповідачкою залишилась без реагування.
Враховуючи встановлені судом обставини та наведені положення законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог банку в частині виселення відповідачки з квартири АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», ч.2 ст.109 Житлового кодексу України.
Разом з тим, в задоволенні позовних вимог про зняття відповідачки з реєстрації в квартирі, суд вважає за необхідне відмовити, як заявлених передчасно, оскільки виселення особи з приміщення за судовим в силу закону, а саме ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття відповідачки з реєстрації.
Також позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідачки звільнити квартиру від особистих речей, оскільки порядок виселення боржника за судовим рішенням врегульовано Законом України «Про виконавче провадження, ч.3 ст.66 якого, зокрема передбачено, що примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1762 грн. В іншій частині понесені позивачем судові витрати покласти на останнього.
На підставі викладеного та керуючись ст.109 ЖК України, ст.ст.37,40 Закону України «Про іпотеку, ст.ст.317,319,321,346,386,391 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-81,211,223,247,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд -
Позов Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації, зобов`язання звільнити квартиру задовольнити частково.
Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_1 .
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне рішення складено 20 червня 2019 року.
Суддя С.Ю.Казак