Ухвала

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 754/7711/13

провадження № 61-2886ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати

Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач),

Лесько А. О., Мартєва С. Ю., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць О. В. щодо арешту його майна, просив скасувати постанову про арешт майна боржника від 02 серпня 2017 року, посилаючись на те, що державний виконавець порушив процедуру накладення арешту.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, у задоволенні скарги відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що на виконання рішення суду постановою головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць О. В. від 02 серпня 2017 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів. Як зазначено у цій постанові, вона винесена з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення та усунення можливості відчуження майна боржника. За таких обставин, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та відповідно до положень закону, при цьому право заявника не було порушено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . - просить скасувати судові рішення та задовольнити скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що постанова державного виконавця суперечить нормам чинного законодавства, оскільки в ній відсутній чіткий перелік майна, на яке накладено арешт, не описано те майно, на яке стягнення не може бути звернене за виконавчими документами або може бути звернене лише в передбачених законодавством випадках. Головним державним виконавцем порушено принцип співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суди установили, що на виконанні у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 754/7711/13-ц, виданий 07 березня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором, що у загальній сумі складає 687 884 грн 23 коп.

На підставі заяви представника стягувача від 18 липня 2017 року головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заяць О. В. від 02 серпня 2017 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Відповідно до положень частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Доводи касаційної скарги про те, що головний державний виконавець порушив принцип співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, є безпідставними, оскільки завник не обґрунтував наведені доводи із посиланням на докази, які підтверджують, що державний виконавець наклав арешт на майно, вартість якого перевищує 756 672 грн 65 коп. - суму стягнення з урахуванням виконавчого збору.

Не вказує заявник і конкретного арештованого державним виконавцем майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Заявник не вказує, які саме його права порушено накладенням арешту на майно у виконавчому провадженні, в якому він виступає боржником на суму 756 672 грн 65 коп.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв