ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2648/19 Справа № 191/3903/17 Головуючий у першій інстанції: Гречко Ю. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, про витребування майна шляхом виселення, вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.04.2012 року, позивач є власником 2/5 житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1162,00 кв.м. Син позивача - відповідач ОСОБА_2 , 02.08.1995 року одружився з ОСОБА_4 і проживав своєю сім`єю окремо від позивача у АДРЕСА_2 . Через 3 роки дане подружжя шлюб припинили його розірванням, після чого відповідач знаходиться у фактичних шлюбних відношеннях з ОСОБА_3 , від яких народилося двоє дітей. У 2000 році відповідач на роботі отримав двокімнатну квартиру за адресою по АДРЕСА_3 , приватизував її і в квітні 2001 року продав як належну йому на праві приватної власності. З того часу відповідач з ОСОБА_3 , з дозволу позивача, оселилася в частині будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 на період поки дане подружжя знайде для купівлі житло. Відповідач ОСОБА_2 з 26.04.2001 року зареєструвався за цією адресою, а відповідач ОСОБА_3 за цією адресою не зареєстрована. При цьому, будь-який договір на право користування і володіння власністю позивача за адресою по АДРЕСА_1 з відповідачем не укладався. Останній не побажав узаконити перебування його сім`ї в будинку позивача. За весь час користування його майном позивач не отримав від відповідачів будь-якої оплати. Спочатку позивач, проживаючи в іншому місці, мав доступ до спірного нерухомого майна. В подальшому відповідачі почали діяти всупереч правам і інтересам позивача, змінили всі замки на дверях у будинку, в підсобних приміщеннях у дворі та на воротах, завели у дворі злого собаку. В результаті таких дій відповідачів позивач втратив можливість не тільки користуватися своїм будинком, підсобними приміщеннями та своїми речами в них, а також володіти і користуватися цим майном. Позивач неодноразово звертався за допомогою до поліції, прокуратури, представників громадськості. Останні склали акт, в якому зазначено, що 15.08.2017 року вони разом з позивачем тривалий час намагалися достукатися до відповідачів, але ворота були закриті на ключ і до них ніхто не вийшов. З відповідей поліції і прокуратури вбачається, що вони рекомендують позивачу звертатися до суду. Тому позивач, на підставі ст.ст. 397 - 399 ЦК України, просив витребувати від володільців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належні ОСОБА_1 на праві власності 2/5 житлового будинку за адресою по АДРЕСА_1 А-2 жилий будинок, Б-1 - сарай, П-1 - погріб, В-1 - вбиральня, Д-1 - сарай, Г-1 - гараж, Е-1 - сарай, 3-1 - гараж, Ж-1 - гараж, К-1 - сарай, №1,3,4,5, - огорожа, №2 - каналізаційна яма загальна площа 308,7 м2, житлова площа 151,6 кв.м. шляхом виселення відповідачів з переліченого майна разом з майном даних осіб і домашніми тваринами; заборонити зазначеним особам користуватися майном, що належить ОСОБА_1 , і знаходиться за вказано адресою; вселити ОСОБА_1 в належні йому на праві приватної власності 2/5 житлового будинку за адресою по АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Із зустрічним позовом до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2 , обґрунтувавши його тим, що з моменту народження і по теперішній час він мешкає в будинку за адресою по АДРЕСА_1 . Приблизно до 1998 року він мешкав в будинку з колишнім власником ОСОБА_7 , вів з ним спільне господарство, у зв`язку з похилим віком останнього ніс весь тягар по утриманню будинку і прибудинкової території. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер і оформленням документів на будинок займався його батько - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , який створив нову сім`ю і з 1995 року у зазначеному будинку не проживав. У 2000 році ОСОБА_2 отримав на підприємстві, де працював, двокімнатну квартиру, однак у зв`язку з необхідністю утримувати будинок, в якому проживав, змушений був квартиру продати і витрачати кошти на ремонт і утримання будинку. За час володіння будинком ним та цивільною дружиною ОСОБА_3 , з якою останній проживає у будинку з серпня 1999 року, були понесені значні фінансові витрати на ремонт та утримання будинку, повністю замінені старі дерев`яні вікна на сучасні енергозберігаючі металопластикові вікна, замінений старий газовий котел на сучасний економічний, встановлений сучасний газовий водонагрівач, оформлені всі необхідні дозволи на встановлення та встановлено єлектроопалення в будинку, у тому числі сучасний електричний котел та понесені витрати з встановлення та програмування багатозонного приладу обліку електроенергії. На ім`я ОСОБА_2 укладені всі договори на комунальні послуги, зокрема на водо-, газо- та електропостачання, договір на вивіз твердих побутових відходів, понесені затрати на підключення будинку до мережі інтернет за допомогою оптичного кабелю, побудований металевий паркан. Всі ці обставини підтверджують факт добросовісного володіння та утримання будинку. На сьогоднішній день позивач за зустрічним позовом продовжує проживати у вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Тому ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на 2/5 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 , за набувальною давністю.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування майна власником шляхом виселення та вселення власника задоволено частково; вирішено вселити ОСОБА_1 в належні йому на праві власності 2/5 житлового будинку за адресою по АДРЕСА_1 ; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно відмовлено. Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 320,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення первісних позовних вимог щодо виселення відповідачів, заборони їм користуватися майном, що належить ОСОБА_1 та ухвалення у скасованій частині нового судового рішення про задоволення первісного позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткової зміни та часткового скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 є власником 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 квітня 2012 року, виданого державним нотаріусом Другої синельниківської державної контори Дніпропетровської області Мельниковим О.Ж. (а.с. 6).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 січня 2015 року №32407194, виданого реєстраційною службою Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_1 на праві приватної власності належать 2/5 житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається з: А-2 - жилий будинок, Б-1 - сарай, П-1 - погріб, В-1 - вбиральня, Д-1 - сарай, Г-1 - гараж, Е-1 - сарай, 3-1 - гараж, Ж-1 - гараж, К-1 - сарай, №1,3,4,5, - огорожа, №2 - каналізаційна яма, загальна площа 308,7 кв.м, житлова площа 151,6 кв.м. (а.с. 7).

Відповідно до копії акту від 15 серпня 2017 року, складеного комісією квартального комітету №12 м. Синельникове у складі дільничного ОСОБА_8 , голови квартального комітету ОСОБА_14 та громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які проживають за адресою по АДРЕСА_4 , - за адресою по АДРЕСА_1 на даний час проживає син ОСОБА_1 зі своєю родиною, які перешкоджають ОСОБА_1 проживати у його будинку; тривалий час члени комісії намагалися достукатися до відповідачів, але ворота були зачинені на ключ і до них ніхто не вийшов (а.с. 9).

Також встановлено, що згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України у Дніпропетровській області, станом на 09 листопада 2017 року, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований проживаючим по АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , станом на 28.11.2017 року зареєстрована проживаючою по АДРЕСА_5 , що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України у Дніпропетровській області від 28.11.2017 року (а.с. 21).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України у Дніпропетровській області, станом на 28 листопада 2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстровані по АДРЕСА_1 .

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положеннями ч. 2 ст. 109 ЖК України визначено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Також, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та його співмешканка ОСОБА_3 вселились в належні на праві власності позивачу 2/5 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 за згодою власника - позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , що визнано останнім, згідно змісту первісної позовної заяви (а.с. 2 - 5) та пояснень в судовому засіданні; встановивши, що відповідач ОСОБА_2 та його неповнолітні діти ОСОБА_12 і ОСОБА_13 зареєстровані у якості таких, що проживають у спірному житловому приміщенні та правомірність реєстрації вказаних осіб позивачем у передбаченому діючим законодавством порядку не оспорена; враховуючи, що первісний позов заявлений з підстав ст.ст. 397 - 399 ЦК України, інші правові підстави первісного позову позивачем не зазначені, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні первісних позовних вимог про витребування від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належних ОСОБА_1 на праві власності 2/5 частин спірного домоволодіння, виселення відповідачів зі спірного житлового приміщення та про заборону відповідачам користуватися спірним житловим приміщенням.

Колегія наголошує, що, згідно змісту первісної позовної заяви, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселились в спірне житлове приміщення з дозволу власника нерухомого майна ОСОБА_1 (а.с. 3).

ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з іншим позовом, за інших правових підстав.

Разом з тим, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення місцевого суду безпідставно встановлено факт проживання відповідача ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_3 з 1999 року. Відповідна позовна вимога ні в первісному, ні у зустрічному позові не заявлялась; факт проживання осіб однією сім"єю не є предметом розгляду у даній справі.

У зв"язку з наведеним рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року необхідно змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна з володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виселення відповідачів з їх майном та домашніми тваринами; заборони відповідачам користуватися 2/5 частинами житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки солідарне стягнення судових витрат не передбачено ЦПК України та Законом України "Про судовий збір", оскаржуване рішення необхідно скасувати в частині розподілу судових витрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 160,00 грн., з кожного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Колегія наголошує, що, згідно змісту апеляційної скарги, рішення місцевого суду оскаржене лише в частині залишених без задоволення первісних позовних вимог, тому суд апеляційної інстанції справу в частині вселення ОСОБА_1 та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності, - не переглядає, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає частковій зміні та частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна з володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом виселення відповідачів з їх майном та домашніми тваринами; заборони відповідачам користуватися 2/5 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат у розмірі 320,00 грн. - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі по 160 (сто шістдесят) грн. 00 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді