КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Юзькова О.Л.
Апеляційне провадження №22-ц/824/9005/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І.,Фінагеєва В.О.

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Національного музею історії України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України про визнання протиправним застосування дисциплінарного стягнення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Національного музею історії України про визнання протиправним застосування дисциплінарного стягнення.

Позовна заява мотивована тим, що з 16 лютого 1993 року вона перебуває у трудових відносинах з Національним музеєм історії України на умовах безстрокового договору, у тому числі й на посаді завідувача сектору науково-дослідного відділу документально-речових фондів, на яку вона була призначена наказом від 16 листопада 2010 року № 100-к.

Наказом генерального директора Національного музею історії України від 29 липня 2017 року у зв`язку зі змінами в штатному розписі музею її було переведено на посаду завідувача відділом тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу.

Наказом виконувача обов`язків генерального директора Національного музею історії України від 20 липня 2017 року № 194 їй оголошено догану. У цьому наказі зазначено, що 09 червня 2017 року ОСОБА_1 , завідувач відділом тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу, надала до відділу кадрів табель обліку робочого часу відділу тимчасових експозицій за першу половину червня 2017 року, в який внесла заздалегідь неправдиві відомості (здійснені наперед), що стосуються ОСОБА_2 , наукового співробітника відділу тимчасових експозицій, а саме: робочі дні: 10 червня 2017 року, 13 червня 2017 року - 15 червня 2017 року, відмічені як прогули. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила законодавство про працю і трудову дисципліну, що виражається у невиконанні власних трудових обов`язків, передбачених пунктами 2.9, 2.22, 4.3, 4.5, 5.1, 5.3, 5.7, 7.3.1 посадової інструкції завідувача відділу тимчасових експозицій.

Вказувала, що будь-яких порушень трудової дисципліни, про які зазначено у наказі від 20 липня 2017 року № 194, вона не вчиняла, а оголошення догани є наслідком неприязних стосунків з керівництвом музею.

Так, співробітник музею ОСОБА_2 за штатним розписом займав посаду наукового співробітника відділу тимчасових експозицій науково-дослідного експозиційного підрозділу. Вона є безпосереднім керівником ОСОБА_2 . Наказом генерального директора Національного музею історії України від 28 лютого 2017 року № 68 ОСОБА_2 було тимчасово, на період з 01 березня 2017 року до 31 серпня 2017 року, переміщено у сектор документально-речових фондів відділу збереження фондів. З указаним наказом її ознайомлено не було, про переміщення працівника вона не знала, а тому продовжувала здійснювати табелювання робочого часу ОСОБА_2 .

З урахуванням вказаного, складаючи табель робочого часу, вона зазначила ОСОБА_2 як відсутнього на робочому місці. Складання табелю «наперед» є звичаєм ділового обороту, що передбачає подання уточнюючих табелів у разі зміни фактичних обставин роботи працівника.

Таким чином, в її діях вбачається добросовісна помилка, яка у подальшому була виправлена та не завдала шкоди ОСОБА_2 .

Крім того, при вирішенні питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, Національним музеєм історії України порушено вимоги статті 252 КЗпП України, оскільки вона є членом профспілкового комітету, який рішенням від 06 липня 2017 року відмовив роботодавцю у притягненні її до дисциплінарної відповідальності.

На підставі вказаного, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним і скасувати наказ Національного музею історії України від 20 липня 2017 року № 194 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним і скасовано наказ Національного музею історії України від 20 липня 2017 року № 194.

Стягнуто з Національного музею історії України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі , зазначав , що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи , висновки суду не відповідають обставинам справи .

Суд першої інстанції помилково вважав, що роботодавцем пропущено строк для застосування дисциплінарного стягнення, встановлений статтею 148 КЗпП України, оскільки при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення, відповідачем у повному обсязі дотримано процедуру, визначену трудовим законодавством.

Як зазначає відповідач у апеляційній скарзі ,судом вірно встановлено, що про порушення позивачем трудової дисципліни відповідач дізнався 09 червня 2017 року, а дисциплінарне стягнення до неї було застосовано 20 липня 2017 року, оскільки у період з 30 червня 2017 року до 13 липня 2017 року ОСОБА_1 перебувала у щорічній відпустці і згідно зі статтею 148 КЗпП України цей строк не зараховується до строку для застосування дисциплінарного стягнення.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що звертаючись із позовом до суду про визнання протиправним застосування дисциплінарного стягнення, ОСОБА_1 на обставини пропуску роботодавцем строку притягнення її до дисциплінарної відповідальності не посилалася. Ці обставини не були предметом доказування й під час розгляду справи судом першої інстанції. Про вказані обставини, які стали підставою для задоволення позову ОСОБА_1 , заявник дізнався лише зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Таким чином, відповідач був позбавлений процесуальної можливості надати свої заперечення щодо цих обставин і подати відповідні докази, а саме докази перебування позивача у відпустці , до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 20 червня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи,

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Позивач ОСОБА_1 20 червня 2019 року, в судовому засіданні апеляційного суду подала заяву про відмову від позову. У заяві зазначала, що предметом позовних вимог у даній цивільній справі є наказ № 194 від 20 липня 2017 року виданий Національним музеєм історії України.

Відповідно до ст. 151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким ,що не мав дисциплінарного стягнення. Як зазначає позивач, в період з 20 липня 2017 року по 20 липня 2018 року до неї інших дисциплінарних стягнень не було застосовано, вона є такою, що не мала дисциплінарного стягнення. Враховуючи наведене, позивач просила у зв`язку із відсутністю предмета спору прийняти її відмову від позову, і закрити провадження у справі.

Заслухавши думку представника відповідача, який не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 , ч.3 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

З огляду на те, що вказана відмова ОСОБА_1 від позову не суперечить інтересам позивача, та не порушує прав та інтересів інших сторін , які приймають участь у справі, така відмова може бути прийнята судом, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року слід визнати нечинним, провадження у справі закрити .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 373 , 374 , 381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а ;

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до Національного музею історії України про визнання протиправним застосування дисциплінарного стягнення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України про визнання протиправним застосування дисциплінарного стягнення закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 27 червня 2019 року.

Головуючий

Судді