Номер провадження: 22-ц/813/3456/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного аграрного університету про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеського державного аграрного університету про скасування наказу №50-ВК від 06.06.2014 року, згідно якого скасовано наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді асистента кафедри внутрішніх хвороб тварин та кліндіагностики; поновити позивача на посаді асистента кафедри внутрішніх хвороб тварин та кліндіагностики; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2013 року по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з відсутності необхідності застосовувати наслідки пропуску строків позовної давності, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 по суті є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Проте судова колегія не погоджується з усіма такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що:

- 01.02.2012 року Наказом №8-ВК ОСОБА_1 прийнятий на посаду асистента кафедри внутрішніх хвороб тварин та кліндіагносити за строком трудовим договором у Державний аграрний університет.

- 31.08.2013 року наказом №70-ВК від 30.08.2013 року ОСОБА_1 звільнений з посади у зв`язку з закінченням строку дії контракту, згідно копії трудової книжки позивача.

- рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2014 року у справі №522/30945/13-ц за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного аграрного університету та до ректора ОСОБА_2 про поновлення на посаді, стягнення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди від 30.05.2014 року, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено, визнано наказ ОДАУ №70-ВК від 30.08.2013 року недійсним; стягнуто з ОДАУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 21393 грн.

- наказом Одеського державного аграрного університету №46-ВК від 02.06.2014 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді асистента кафедри внутрішніх хвороб тварин кліндіагностики з 31.08.2013 року згідно рішення суду.

- 03.06.2014 року ОСОБА_1 написав пояснювальну записку, за якою зобов`язався у триденний строк подати до відділу кадрів Одеського державного аграрного університету трудову книжку та тимчасове військове посвідчення.

- актом від 03.06.2014 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 підтвердили, що начальник відділу кадрів повідомила ОСОБА_1 щодо необхідності подання трудової книжки та військового квитка та попередила, що у разі неподання таких документів протягом 3-х днів наказ про поновлення на роботі буде відмінено.

- наказом №50-ВК від 06.06.2014 року наказ №46-ВК від 02.06.2014 року про поновлення в порядку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2014 року у справі №522/30945/13-ц ОСОБА_1 на посаді асистента кафедри внутрішніх хвороб тварин кліндіагностики з 31.08.2013 року було скасовано у зв`язку з неподанням трудової книжки та військових документів.

- рішення апеляційного суду Одеської області від 30.07.2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2014 року скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з ОДАУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 7959 грн., в іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено:

- ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.11.2014 року рішення апеляційного суду Одеської області від 30.07.2014 року залишено без змін.

В розумінні ч. 2 ст. 24 КЗпП України особа, яка працевлаштовується при укладенні трудового договору, громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи, зокрема військовий квиток (п.1.4. Інструкції по порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерство юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58).

Разом з тим, з обставин справи вбачається, що на позивача після поновлення його на роботі за рішенням суду, було покладено обов`язок у триденний строк надати трудову книжку та військово- обліковий документ (військовий квіток, тимчасове посвідчення, приписне свідоцтво тощо).

Зі змісту запису у представленій копії трудової книжки, оригінал якої оглянутий судовою колегією в судовому засіданні 18.06.2019 року, вбачається, що після звільнення з посади аспіранта кафедри Одеського аграрного університету 31.08.2013 року, ОСОБА_1 перебував на обліку в Одеському міському центрі зайнятості з 24.12.2013 року до 26.03.2014 року включно, після чого 27.03.2014 року працевлаштувався в Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, де безперервно служив 02 місяці та 08 днів, після чого звільнений згідно з наказом № 23 від 05.06.2014 року. Запис у трудовій книжці про звільнення позивача з роботи в Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області здійснений Заступником начальника по роботі з особовим складом ОСОБА_7 (а. с. 9-10).

При таких обставинах висновок районного суду про те, що 05.06.2014 року ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника по роботі з особовим складом в Управлінні Державної пенітенціарної служби України в Одеській області не відповідає дійсним обставинам, не заснований на доказах, які додані до матеріалів справи і є помилковим.

Крім того, ст. 24 КЗпП України, що вимагає від особи, яка працевлаштовується надати роботодавцю трудову книжку, а в даному випадку для військовозобов`язаної особи - військово- обліковий документ, не встановлює конкретних строків для подання таких документів у разі поновлення особи на роботі за рішенням суду.

Оскільки поновлена за рішенням суду на роботі особа до поновлення була працевлаштована на іншій роботі, роботодавець має це враховувати і встановлювати поновленому працівнику для подання ним необхідних документів (трудова книжка, військово-обліковий документ) достатній і розумний строк.

У разі не подання працівником необхідних документів, роботодавець має запропонувати надати працівнику письмові пояснення з наведенням відповідних причин.

Як вбачається з наказу №50-ВК від 06.06.2014 року підставою наказу є не надання трудової книжки та військових документів для прийняття або поновлення на роботу.

Проте з встановлених у справі обставин вбачається, що позивач протягом 3-х днів звільнився з роботи, на яку працевлаштувався до поновлення його судом на попередній роботі.

Натомість роботодавцем не обгрунтовано достатність і розумність встановленого ним строку для працівника щодо подання трудової книжки та військово-облікового документу та не вжито заходів для з`ясування поважності причин не подання працівником витребуваних у нього документів.

Окремо судова колегія звертає увагу, що роботодавець з підстав неподання працівником у визначений ним строк і не з`ясувавши поважності причини неподання документів у встановлений строк звільнив працівника шляхом скасування наказу про поновлення того на роботі в порядку виконання не скасованого на той час відповідного рішення суду про це.

Враховуючи наведене, такі дії роботодавця при встановлених у справі обставинах і підставах скасування наказу 46-ВК від 02.06.2014 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді асистента кафедри внутрішніх хвороб тварин кліндіагностики, не засновані на нормах КЗпП України.

Оскільки заявлені ОСОБА_1 вимоги про скасування наказу №50-ВК від 06.06.2014 року є обґрунтованими, рішення суду першої інстанції в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення судова колегія виходить з того, що позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу №50-ВК від 06.06.2014 року лише у липні 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Початок перебігу строку звернення до суду законодавець пов`язує одним з моментів: або з дня, коли особа дізналась про порушення своїх прав, або ж, якщо особа не знала, але з певної дати повинна була про це дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

Судова колегія звертає увагу на те, що з встановлених у справі обставин вбачається, що позивачу було достовірно відомо про існуючі між ним та відповідачем правовідносини ще у червні 2014 року, однак із позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду лише у липні 2018 року, чим було порушено вимоги ст. 233 КЗпП України щодо строку звернення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Посилання позивача на звернення до органів національної поліції з заявою про внесення посадовцями Одеського аграрного університету до акту вручення повідомлення про закінчення контракту і вчинення таким чином кримінального правопорушення, з посиланням на постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 ч.І КК України не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки вказані обставини стосуються законності дій роботодавця у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 через закінчення строку дії строкового контракту 31.08.2013 року, які вже переглядалися в судовому порядку судами першої, апеляційної та касаційної інстанції. Будь-яких перешкод для звернення до суду у строк передбачений ст. 233 КЗпП України або поважних причин позивачем не наведено.

Оцінюючи в сукупності зібрані у справі докази, судова колегія приходить до висновку, що позивачем без поважних причин пропущено, передбачений ст. 233 КЗпП України строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, тому відсутні підстави для його поновлення.

На підставі наведеного, судова колегія приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про скасування наказу №50-ВК від 06.06.2014 року з підстав пропуску строку звернення до суду.

Разом з тим, судова колегія враховує, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.07.2014 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.11.2014 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2014 року скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з ОДАУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 7959 грн., в іншій частині вимог ОСОБА_1 .. в тому числі про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку - відмовлено.

З урахуванням наведеного відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі у зв`язку із скасуванням вищестоящими судами рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2014 року, яким позивача було поновлено на роботі.

У зв`язку з наведеним немає також підстав і для задоволення вимог про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу.

Отже висновки районного суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по суті, відповідають встановленим у справі обставинам, засновані на законі і тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеського державного аграрного університету в частині вимог про скасування наказу №50-ВК від 06.06.2014 року - скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеського державного аграрного університету в частині вимог про скасування наказу №50-ВК від 06.06.2014 року з підстав пропуску строку звернення до суду. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеського державного аграрного університету в частині вимог про скасування наказу №50-ВК від 06.06.2014 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеського державного аграрного університету в частині вимог про скасування наказу №50-ВК від 06.06.2014 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.06.2019 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова