Єдиний унікальний номер 235/2369/19
Номер провадження 2/229/615/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого - судді Гонтар А.Л.

за участю

секретаря судового засідання Білик О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 м. Дружківки, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Покровської міської ради про надання дозволу на переміщення кордону України, Російської Федерації та тимчасове перебування в Російській Федерації, а також на всій території України, в тому числі на тимчасово окупованій території без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

02 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану території України та територію Російської Федерації без згоди та супроводу батька.

Позовна заява вмотивована тим, що від зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_2 вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої відповідач ОСОБА_2

З 2014 року через початок АТО на території Донецької області, а саме м. Ясинуватої Донецької області вона залишила своє місце проживання та переїхала до м. Покровська Донецької області разом з донькою. Вони з відповідачем проживають окремо, дитина перебуває на її повному утриманні, відповідач ніякої участі у її вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає.

У зв`язку з прийняттям Тимчасового порядку контролю за переміщення осіб, транспортних засобів та вантажів(товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей стало неможливо без дозволу на виїзд дитини з зони АТО, а також потрапити до зони АТО, де знаходиться її житло у м. Ясинуватій та проживають її батьки та батьки ОСОБА_4 .

Крім того, позивач бажає отримати дозвіл на виїзд дитини до досягнення нею повноліття на перетин лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, Криму, Російської Федерації та виїзд (в`їзд) і перебування на неконтрольованій території України, а також у будь-які країни, оскільки має намір в подальшому виїжджати за межі України для лікування, оздоровлення, туризму або з іншою метою.

Однак, батько дитини на теперішній час добровільно без пояснення причин відмовляється надавати позивачу вказані дозволи, через це вона не має можливості отримати дозволу відповідача на виїзд/в`їзд на територію АТО та РФ, вона та її дитина позбавлені права на підтримання родинних відносин з рідними.

Раніше вона була вимушена звертатися до суду з аналогічними позовами за останнім відомим місцем знаходження відповідача.

Просила надати дозвіл ОСОБА_3 дозвіл на в`їзд та виїзд на непідконтрольну Україні територію, через лінію зіткнення у межах Донецької області та територію Російської Федерації у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строком до закінчення особливого періоду у Донецькій та Луганській областях або до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула,надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити (а.с.42).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи він був повідомлений належним чином - через оголошення на сайті судової влади України.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Покровської міської ради в судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, також у своїй заяві зазначили, що нададуть висновок комісії з питання доцільності надання спірного дозволу, проте так його суду не надали.

З огляду на це, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе справу розглядати за відсутністю сторін у справі на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклали шлюб 16 липня 2005 року, про що Ясинуватським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції зроблений актовий запис №115 (а.с.9). Після укладення шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_3 , батьками якої вказані: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , про що 16 липня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції Донецької області зроблений актовий запис №10 (а.с.10)

Також судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 був розірваний 09 грудня 2008 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата Ясинуватського міськрайонного управління юстиції Донецької області зроблений актовий запис №167, відповідно до якого ОСОБА_7 після розірвання шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.11).

Відповідно до актового запису №516 від 14 листопада 2014 року, який був зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_9 , та після укладення шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_10 » (а.с.12).

Довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб №1427-30464 від 01.02.2018 року та №1427-30466 від 01.02.2018 року підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що їх тимчасове місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.7-8).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні.

Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила), передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Згідно з пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 222ог від 14 квітня 2017 року в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Згідно із підпунктом 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон, спір вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька не позбавленого батьківських прав надається кожного разу окремо (тобто на кожен виїзд), при цьому в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, на який дитина буде знаходитись за кордоном.

З позовних вимог вбачається, що метою виїзду дитини на тимчасово окуповану територію України є відвідування житла та своїх родичів, а саме мати та бабусю з дідусем. На підставі зібраних доказів суд установив, що дитина постійно проживає разом з матір`ю у м. Покровську Донецької області і ніяких перепон щодо в`їзду та виїзду її з донькою у межах Донецької області немає.

Щодо мети та строку відвідування Російської Федерації, ніяких документів позивач суду не надала.

Також суд бере до уваги, що м. Ясинувата Донецької області є тимчасово окупованою територією України і перетинання неконтрольованої території не може гарантувати безпеку дитині, яка не перебуває під захистом держави.

Крім того, суд, враховуючи, що позивачем в судовому засіданні не доведено мету поїздок на тимчасово окуповану територію України та за кордон з донькою у строки, що визначено в позовних вимогах, суд вважає, що зазначене суперечить її інтересам і позбавляє можливості батька бути обізнаним про мету та строк в`їзду та виїзду його доньки як за межі України так і на тимчасово окуповану територію у межах Донецької області, а отже порушить права відповідача як батька дитини.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази відмови батька у наданні дозволу в`їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію у межах Донецької області та на територію РФ та звернення матері до батька з приводу надання нотаріально посвідченого клопотання про оформлення проїзного документа на доньку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач у судове засідання не прибула і нею не надано суду доказів того, що відповідач не дає згоди на в`їзд та виїзд малолітньої дитини як за кордон України так і через лінію зіткнення на територію, на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження, а саме на тимчасово окуповану територію.

Враховуючи зазначене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,7,12,13,263-265,268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Покровської міської ради про надання дозволу на переміщення кордону України, Російської Федерації та тимчасове перебування в Російській Федерації, а також на всій території України, в тому числі на тимчасово окупованій території без згоди батька - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено у нарадчій кімнаті 21 червня 2019 року.

Суддя: А. Л. Гонтар