Справа № 159/983/19 Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л.
Провадження № 22-ц/802/616/19 Категорія: 61 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Карпук А. К., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки в майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2019 року про відмову в забезпеченні позову,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про виділення частки майна в натурі.

01 квітня 2019 року позивачка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу ОСОБА_2 38/100 частининовоствореного об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , та заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-як реєстраційні дії щодо цього майна.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 покликається на те, що розпискою від 04.12.2011 р. про реструктуризацію боргу, який виник у ОСОБА_2 перед нею, було передбачено, що у випадку неможливості повернення суми позики ОСОБА_2 зобов`язується передати у її власність належне йому нерухоме майно - 38/100 частини квартири АДРЕСА_1 , для звернення стягнення в рахунок погашення боргу.

Вказує, що у разі задоволення її позовних вимог про виділення частки майна в натурі, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та призвести до порушення її прав.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд задовольнити подану нею заяву та забезпечити позов.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2019 року у задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення клопотання.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

18 червня 2019 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява (клопотання) від ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутністю.

Тому відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на 38/100 частки в об`єкті нерухомого майна - квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , може призвести до порушення прав інших стягувачів за виконавчими провадженнями, які відкриті на виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_2 аліментів та боргів і перешкоджатиме виконанню судового рішення про звернення стягнення на вказану частку, яке ухвалене судом для забезпечення виконання ОСОБА_2 судових рішень в інших справах. Крім цього, накладення арешту на майно у вказаній справі неспроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки забезпечене майно вже є предметом забезпечення виконання інших судових рішень, які ухвалені раніше.

Такі висновки суду першої інстанції грунтуються на законі у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов?язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім того, за приписами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.01.2014 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 визнано право власності на 38/100 ідеальної долі у новоствореному об`єкті нерухомого майна - квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2018 року було частково задоволено заяву ОСОБА_1 та накладено арешт на належну відповідачу ОСОБА_2 частку в розмірі 38/100 в новоствореному об`єкті нерухомого майна - квартирі АДРЕСА_1 . Арешт накладався в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.01.2019 року до участі в справі як третю особу на стороні відповідача залучено ОСОБА_3 , оскільки вона є стягувачем в іншому виконавчому провадженні, боржником в якому є ОСОБА_2

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2019 року скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 38/100 ідеальної частки в новоствореному об`єкті нерухомого майна - квартирі АДРЕСА_1 , вжиті відповідно до ухвали Ковельського міськрайонного суду від 13.11.2018 року.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14.03.2019 року ухвала про скасування заходів забезпечення позову залишена без змін.

Також матеріалами встановлено, що на примусовому виконанні у Ковельському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 в користь фізичних та юридичних осіб коштів в сумі 1097973,39 грн., в тому числі на користь ОСОБА_3 аліментів станом на 01.05.2018 в сумі 30058,81 грн.

Рішення суду боржником ОСОБА_2 не виконується, грошові кошти в рахунок заборгованості зі сплати аліментів та погашення інших боргів не сплачуються.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.08.2017 у справі № 159/2882/17 звернуто стягнення на 38/100 ідеальної частки в новоствореному об`єкті нерухомого майна - квартирі АДРЕСА_1 для виконання виконавчих листів, виданих Ковельським міськрайонним судом у різних справах, у тому числі на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на виконання виконавчих листів за зведеним виконавчим провадженням ЗВП № 29220123 про примусове стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичних, юридичних осіб заборгованості на загальну суму 1151208, 84 грн.

Отже, висновок суду про порушення прав третіх осіб, інших осіб, які є стягувачами за виконавчими провадженнями, які відкриті стосовно боржника ОСОБА_2 та перешкодою виконання судового рішення від 03.08.2017 року по справі №159/2882/17 про звернення стягнення на вказану частку, є законним та обгрунтованим.

Враховуючи викладене, будь-яких невідповідностей висновків суду першої інстанції обставинам справи чи вимогам закону апеляційний суд не вбачає. При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції діяв на підставі положень цивільно-процесуального кодексу та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та є суб`єктивною оцінкою обставин справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374, 375, 381,382, 384, 389-390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не оскаржується в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Головуючий

Судді