ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5454/19 Справа № 212/8251/18 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/8251/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 березня 2019 року, яке ухвалене суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 березня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 04.06.2013 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 50 % (35% - радикулопатія, 10% - сидеросилікоз, 5% - нейросенсорна приглухуватість) з 13 травня 2013 року до 01 червня 2014 року та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01.06.2014 року. При наступних переоглядах у 2014-2017 роках відсоток втрати професійної працездатності було збільшено до 65% (35% - радикулопатія, 15% - сидеросилікоз, 15% - нейросенсорна приглухуватість) з 01 червня 2017 року до 01 червня 2019 року та залишено третю групу інвалідності.

Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 241 995,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 35 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 3000, 00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на його користь, просить збільшити його розмір до 70 000 тисяч гривен, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань та принципу розумності, виваженості і справедливості. При повторному огляді МСЕК стан його значно погіршився, образ життя та якість змінилися, що завдає йому значних моральних страждань. Він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантажені, кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, обмеженість рухів, зниження слуху, шум у голові. Такий стан не дає йому спокійно спати по ночам, займатись фізичною роботою. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що судом не враховано, що позивач працював і на інших підприємствах у шкідливих умовах праці, тому відповідач не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи на цих підприємствах. Оскільки у позивача обсяг втрати професійної працездатності не визнаний сталим, тому стан здоров`я позивача може бути відновлений. Крім того, відсутня вина та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманням позивачем професійних захворювань. При цьому, позивач при прийомі на роботу був під підпис ознайомлений з умовами праці та добровільно працював у шкідливих умовах з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах. Вважає, що витрати на правову допомогу є не співмірними, представником позивача Радченком О.М. не доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - адвоката Радченка О.М., який підтримав доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» Кукурузу Д.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 у період з 19.05.2003 року по 31.07.2013 року працював підземним прохідником ГКР № 5 по проходці на шахті імені «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

31.07.2013 року позивач звільнений за станом здоров`я на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5-8).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 15 січня 2013 року № 79 позивачу встановлено професійне захворювання з діагнозами: радикулопатія попереково-крижової L5,S1 та шийна С5-С6 білатерально, рецидивуючий перебіг, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, м`язово-тонічним синдромом, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофічним проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.) та остеоартрозу ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних(ПФ першого-другого ст. ) суглобів, стійкий больовий синдром. Сидеросилікоз першої стадії (s/s 1/1), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії ЛН першого ступеня, нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.03.2013 року, причинами виникнення профзахворювання є : перевищення гранично допустимого рівня та шкідливих факторів технологічного процесу: за концентрацією аерозолю, переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем шуму та важкістю праці- до 3 класу 3 ступеню шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 : з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70% - 5.8 мг/м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3. Шум, еквівалентний рівень звуку дБА: 111 при гранично допустимій до 80. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг; підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину)- 50 при гранично допустимій до 30. Робоча поза у похилому положенні до 30 град/понад 30 град., % зміни: 43/5 при гранично допустимій 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 30 град.) кількість за зміну : 190 при гранично допустимій до 100 ( а.с. 13-14).

Висновком МСЕК від 04.06.2013 року, серії АБ № 0003706, ОСОБА_1 було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50% (35% - радикулопатія; 10% - сидеросилікоз; 5% - туговухість) та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01.06.2014 року. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування» (а.с.15,15-зворот).

Висновком МСЕК від 18 травня 2017 року (серія 12 ААА № 044868)ОСОБА_1 при повторному переогляді розмір втрати працездатності було збільшено до 65% (35% - радикулопатія, 15% - сидеросилікоз; 15% - туговухість) з 01 червня 2017 року до 01 червня 2019 року та визнано людиною з інвалідністю третьої групи з переоглядом 01.05.2019 року (а.с. 16,16-зворот).

Висновком МСЕК від 08 травня 2019 року (серія 12 ААА № 054561) ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% (35% - радикулопатія, 15% - сидеросилікоз; 15% - туговухість) з 01 червня 2019 року, визнано людиної з інвалідністю третьої групи безстроково (а.с.121,121-зворот).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування професійного захворювання від 29.03.2013 року, вбачається, що причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи (9 років 10 місяців) в умовах шкідливих виробничих факторів, що характеризувались запиленістю повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК.

Отже, роботодавець - ПАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини також і відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, був повідомлений про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває складності із диханням, в нього часто виникає слабкість, втома. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу, у нього поганий сон. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований нестійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано, що у позивача обсяг втрати професійної працездатності не визнаний сталим, тому стан здоров`я позивача може бути відновлений, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, здатність та можливість позивача працювати надалі, жодним чином не компенсують позивачу шкоду, завдану втратою професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, та не знімають з роботодавця обов`язку з відшкодування такої шкоди.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин та, враховуючи те, що позивач працював в шкідливих умовах праці також і на підприємстві відповідача, а саме 9 років 10 місяців, що зазначено у Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 березня 2013 року, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість наслідків отриманих професійних захворювань, наявність фізичних страждань позивача, що в свою чергу викликають моральні страждання вважає, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у розмірі 65 %. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантажені, кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, обмеженість рухів, зниження слуху, шум у голові. Такий стан не дає йому спокійно спати по ночам, займатись фізичною роботою. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворюваннь, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи тільки на ПАТ «Кривбасзалізрудком», (9 років 10 місяців), а також зважаючи на його роботу і на інших підприємствах, а саме в тресті «Кривбасшахтострой», ДП «Трест Кривбасшахтопроходка», що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити його з 35 000,00 грн. до 50 000,00 грн., а не до заявленого позивачем у позові та апеляційній скарзі розміру в 70 000, 00 грн.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 було сплачено адвокату Радченку О.М. 3 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги за договором про надання правової допомоги від 18.10.2018 року, також, позивачем надано детальний опис наданих адвокатом послуг.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Колегією суддів не приймаються доводи відповідача щодо не надання позивачем належних доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року змінити, збільшивширозмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 35 000,00 гривень до 50 000 ( п`ятдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 01 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: