Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 754/12791/16-ц

провадження № 61-18144 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на постанову Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., від 14 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 червня 2013 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 134 263,84 грн строком до 04 червня 2020 року зі сплатою 19,8% річних, а відповідач зобов`язався повертати кредит ануїтетними платежами у розмірі 2 966 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 11 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у сумі 105 150,34 грн.

Ухвалою суду від 18 липня 2017 року було залучено правонаступника позивача ПАТ «УкрСиббанк» - товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі - ТОВ «Українська факторингова компанія»), яке збільшило позовні вимоги та вказало, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 132 515,51 грн та складається з: тіла кредиту - 101 783,79 грн, відсотків за кредитом - 1 238,55 грн, прострочених відсотків - 4 896,08 грн, комісії - 400 грн, трьох відсотків річних - 3 933,20 грн та інфляційних втрат - 20 263,89 грн. Цю заборгованість ТОВ «Українська факторингова компанія» просило стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Таран Н. Г. від 20 жовтня 2017 року позов ТОВ «Українська факторингова компанія» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українська факторингова компанія» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 04 червня 2013 року в сумі 132 515,51 грн та судові витрати у сумі 3 177,26 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідач, заперечуючи вказану заборгованість, не надала належних та допустимих доказів її погашення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ТОВ «Українська факторингова компанія» відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до виписки за кредитним договором вказана заборгованість 06 березня 2017 року повністю погашена саме відповідачем, тому у останньої відсутні зобов'язання за кредитним договором. ТОВ «Українська факторингова компанія», яке придбало право вимоги за цим договором, не надало доказів, що ОСОБА_1 не виконала свої зобов'язання за кредитним договором і за нею рахується заборгованість у розмірі 132 515 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «Українська факторингова компанія» просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судоми норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що виписка за кредитним договором містить беззаперечні відомості щодо погашення кредитної заборгованості саме ТОВ «Українська факторингова компанія» в день придбання права вимоги за вказаним кредитним договором, а не відповідачем як помилково вважав суд апеляційної інстанції. В порушення вимог процесуального закону суд допустив до участі у розгляді справи представника відповідача, який не є адвокатом. ОСОБА_1 не надала будь-яких первинних бухгалтерських документів, які б свідчили, що станом на 06 березня 2017 року вона погасила боргові зобов'язання за кредитним договором на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Відзив, поданий до суду у червні 2018 року ОСОБА_1 , мотивований тим, що вказана справа є малозначною, а тому суд підставно допустив її представника до участі у розгляді справи. Матеріали справи місять належні та допустимі докази погашення саме відповідачем заборгованості за кредитним договором, при цьому не містять платіжних доручень ТОВ «Українська факторингова компанія» на перерахунок ПАТ «УкрСиббанк» відповідної суми на погашення заборгованості за кредитом.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою суду від 05 червня 2019 року - призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 червня 2013 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 134 263,84 грн строком до 04 червня 2020 року зі сплатою 19,8% річних, а відповідач зобов`язався повертати кредит ануїтетними платежами у розмірі 2 966 грн.

06 березня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» було укладено договір факторингу № 79, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Українська факторингова компанія» право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 червня 2013 року.

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, передаються в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників (пункт 2.2. договору факторингу).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 79 від 06 березня 2017 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 складає 108 318, 42 грн.

Ухвалою суду від 18 липня 2017 року було залучено правонаступника позивача ПАТ «УкрСиббанк» - ТОВ Українська факторингова компанія».

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на липень 2017 року її заборгованість становила 132 515,51 грн, яка складається з: тіла кредиту - 101 783,79 грн, відсотків за кредитом - 1 238,55 грн, прострочених відсотків - 4 896,08 грн, комісії - 400 грн, трьох відсотків річних - 3 933,20 грн та інфляційних втрат - 20 263,89 грн (а.с. 71-77).

Відповідно до виписки по рахунку останній платіж внесений ОСОБА_1 у січні 2017 року (а.с. 175).

Як вбачається з довідки від 24 січня 2018 року № 8053, наданої ТОВ «Українська факторингова компанія» на запит суду, з 06 березня 2017 року на балансі ТОВ «Українська факторингова компанія» обліковується непогашена заборгованість ОСОБА_1 за договором № 0 у розмірі 108 318,42 грн. Станом на час надання довідки жодних коштів в рахунок погашення цієї заборгованості не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам судове рішення апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року (стаття 12 чинного ЦПК України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями статті 57 ЦПК України 2004 року (стаття 76 чинного ЦПК України), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач належними та допустимими доказами довела відсутність заборгованості за кредитним договором, її погашення в повному обсязі, а тому відсутні правові підстави для її стягнення на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду суперечить матеріалам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до постанови Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 «Про затвердження інструкції про ведення касових операції банками в Україні» за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Заперечуючи наявність заборгованості за спірним кредитним договором, ОСОБА_1 не надала, а матеріали справи не містять касових документів про проведення операцій, а також первинних документів, що підтверджують сплату коштів та внесення їх на рахунок кредитора для погашення заборгованості у розмірі, необхідному для погашення кредиту у повному обсязі.

Висловлені в апеляційній скарзі посилання відповідача на ті обставини, що 06 березня 2017 року вона внесла через термінал ПАТ «УкрСиббанк» грошові кошти у розмірі 108 320 грн не підтверджені письмовими доказами та суперечать іншим матеріалам справи.

Згідно із відомостями, зазначеними ПАТ «УкрСиббанк» у листі № 30-16/35185 від 08 серпня 2017 року, станом на дату відступлення розмір кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Українська факторингова компанія» складає 108 318,42 грн. Відповідно до пункту 4.2 договору факторингу № 79 жодний платіж за кредитом № 0 не було прийнято з дати відступлення. Обліковування нульової заборгованості за кредитом є лише внутрішньою процедурою банка і немає жодного відношення до фактичної сплати заборгованості боржником.

Надана ОСОБА_1 виписка за договором (а.с. 96) не містить відомостей про погашення цієї заборгованості нею особисто, тому не є належним доказом погашення кредитної заборгованості позичальником у розмірі, необхідному для погашення кредиту у повному обсязі.

Виписка за кредитним договором, яку суд апеляційної інстанції вважав належним доказом повного погашення заборгованості відповідачем, містить відомості щодо погашення ОСОБА_1 заборгованості за спірним кредитним договором лише до 06 березня 2017 року - дати відступлення банком прав за цим договором ТОВ «Українська факторингова компанія», коли невиконаним залишалось кредитне зобов'язання на суму 108 318,42 грн.

Зазначення у цій виписці погашень за 06 березня 2017 року свідчить про списання банком заборгованості за кредитним договором у зв'язку з відступленням права вимоги на користь ТОВ «Українська факторингова компанія», а не у зв'язку з її погашенням ОСОБА_1 .

Доводи, зазначені у відзиві на касаційну скаргу, про те, що ТОВ «Українська факторингова компанія» не надала первинних документів, які свідчать про сплату ним заборгованості за кредитним договором, є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2.3. договору факторингу за фінансування під відступлення прав вимоги згідно із цим договором клієнт сплачує фактору 1 000 грн. Отже, сплата ТОВ «Українська факторингова компанія» вказаної суми ПАТ «УкрСиббанк» свідчить про придбання вимоги у розмірі вказаної суми заборгованості (108 318,42 грн) за договором кредиту, що укладений між банком та ОСОБА_1 .

Крім того, встановлена статтею 204 ЦК України, презумпція правомірності договору факторингу, укладеного між ТОВ «Українська факторингова компанія» між ПАТ «УкрСиббанк», відповідачем не спростована, не є предметом оскарження у цій справі та не оспорювалась ОСОБА_1 , отже у колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів виникнення у ТОВ «Українська факторингова компанія» прав і обов'язків за цим договором.

Оскільки відповідач, заперечуючи невиконання умов вказаного кредитного договору, не надала належних та допустимих доказів, що саме вона, а не правонаступник банку - ТОВ «Факторингова компанія», після укладення договору факторингу від 06 березня 2017 року погасила заборгованість за цим кредитним договором у обсязі, що існував на дату відступлення права вимоги - 108 318,42 грн, висновок апеляційного суду про погашення вказаної заборгованості саме ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що базується на припущеннях.

Таким чином, матеріали справи не містять переконливих доказів про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором від 04 червня 2013 року, отже вказане зобов'язання не припинилося внаслідок його належного виконання, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості є підставними.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язань за кредитним договором від 04 червня 2013 року, який був укладений між нею та ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого у цих правовідносинах є ТОВ «Факторингова компанія», у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 132 515,51 грн, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми заборгованості.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому, з огляду на положення статті 413 ЦПК України, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за подання касаційної скарги підлягає стягненню із відповідача на користь позивача у сумі 6 354 грн.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задовольнити.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року скасувати, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 6 354 гривні.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович