Провадження № 2/638/2251/19
РІШЕННЯ

іменем України

26.06.2019 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Тарасової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за шлюбним договором,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість у розмірі 100000 доларів США, що еквівалентно 2665460,60 грн. згідно п.4.5 шлюбного договору від 12.12.2007 року, суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 06.12.2007 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем у справі. 12.12.2007 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округ Тимченко Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 3738. Згідно п.4.5 шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу з ініціативи чоловік, останній зобов`язаний відшкодувати дружині збитки по`вязані з розірванням шлюбу у розмірі в еквіваленті 100000 доларів США, без нарахування індексації. Рішенням суду від 15.12.2017 року шлюб між сторонами у справі розірвано за ініціативою відповідача. 19.09.2017 року вона письмово звернулась до відповідача із вимогою відшкодувати їй збитки пов`язані з розірванням шлюбу, які передбачені шлюбним договором від 12.12.2007 року у п`ятиденний термін з моменту отримання листа. Вказана вимога відповідачем не виконана у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог, вказала, що відповідач не забезпечує дітей, сплачує аліменти в сумі, на яку складно утримувати дітей. Вказала, що умови договору бачила перед підписанням всього 10 хвилин, перебувала в цей час в нервовому стані- істериці, їй було відмовлено у внесенні змін чи доповнень до вказаного договору. Підписувала позивачка вказаний договір з метою показати ОСОБА_2 своє кохання до нього та навіть не припускала, що у подальшому станеться таке, що їй прийдеться звертатися до суду з відповідним позовом. Копії вказаного договору вона не мала. Просила задовольнити вказані позовні вимоги та стягнути суму зазначену у позові.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Вказав, що позовні вимоги законні. Наголосив, що текст договору був складений відповідачем, оплату за його посвідчення проводив відповідач. Ініціатором розірвання шлюбу був саме ОСОБА_2 тому за таких обставин сума коштів на користь позивача повинна бути стягнута. А всі незрозумілості в термінах договору повинні трактуватися на користь позивача у справі.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив залишити їх без задоволення, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність цих вимог. Зазначила, що сторона позивача не довела терміну « збитки». В даній ситуації просила врахувати, що ОСОБА_2 не був ініціатором розірвання шлюбу в тому розумінні, як вважає позивач. А лише скористався своїм правом на розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.12.2014 року розірвано шлюб, зареєстрований 06.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №3259.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаним рішенням суду від 15.12.2014 року встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, та інтересам їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний.

Таким чином, судом не встановлено факт того хто є ініціатором розірвання шлюбу, оскільки такої вимоги не містить діючий Сімейний кодекс України, а саме факт звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу не може вказувати на ініціатора розірвання шлюбу, а лише засвідчує реалізацією одним з подружжя права на звернення до суду з цим позовом, що передбачено діючим СК України та надає таке право кожному з подружжя.

Крім того, 12.12.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з метою урегулювання майнових відносин між собою і визначення взаємних майнових прав та обов`язків, на засадах взаємоповаги один до одного, укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округ Тимченко Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 3738.

Згідно п.4.5 шлюбного договору, у випадку розірвання шлюбу з ініціативи чоловіка, останній зобов`язаний відшкодувати дружині збитки по`вязані з розірванням шлюбу у розмірі в еквіваленті 100000 доларів США, без нарахування індексації.

Згідно ст.92 СК України шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям.

Відповідно до ст.93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків. Шлюбний договір не може регулювати особисті відносини подружжя, а також особисті відносини між ними та дітьми. Шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Згідно ст.ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про стягнення суми за шлюбним договором згідно пункту 4.5, не вказала та не надала докази про збитки, які вона зазнала, що по`вязані з розірванням шлюбу з ОСОБА_2 , не надала доказів про ці збитки і в процесі розгляду справи. Також, позивачем не наведено та не надано доказів про вину відповідача у завданні збитків, причинно наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) ОСОБА_2 , що потягло за собою завдання їй збитків згідно шлюбного договору від 12.12.2007 року.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Судові витрати необхідно вважати сплаченими позивачем. В порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,263,264,265 ЦПК України, ст.ст.16,22,1166 ЦК України, ст.ст.92,93 СК України, суд, -

вирішив:

Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за шлюбним договором залишити без задоволення.

Судовий збір вважати сплаченим позивачкою.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Позивач : ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2019 року

Суддя : Штих Т.В.