Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 350/574/16-ц

провадження № 61-44477св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В, С., Ігнатенка В. М., Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року у складі судді Пулика М. В. і постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В. та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 370-014/ФКВ-8, за яким йому було надано кредит у сумі 12 145 доларів США строком до 25 вересня 2015 року, зі сплатою процентів за його користування в розмірі 9,90 % річних.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 370-014/Zфпор-08, за яким ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком у повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з кредитного договору.

Умови кредитного договору боржник не виконав, внаслідок чого станом на 30 березня 2016 року в нього утворилася заборгованість в сумі 70 186,99 грн, з яких: 43 558,80 грн - тіло кредиту, 5 369,00 грн - проценти за користування кредитом, 3 632,04 грн - комісія, 17 523,52 грн - пеня, 103,63 грн -3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань, яку позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсними договорів.

Зустрічний позов ОСОБА_1 мотивований тим, що він належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме: сплатив всю суму заборгованості за цим договором, тому у відповідності до положень статті 599 ЦК України вважав, що зобов`язання за цим договором припинились.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати, що він належним чином виконав свої зобов`язання та сплатив всю суму грошових кошів за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № 370-014/ФКВ-08 між ТОВ «Український промисловий банк» та ним, у відповідності до статті 599 ЦК України; визнати недійсними, на даний час кредитний договір від 26 вересня 2008 року № 370-014/ФКВ-8 між ТОВ «Український промисловий банк» і та договір поруки від 26 вересня 2008 року № 370-014/Zфпор-08 між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 70 186,99 грн, з яких 43 558,80 грн - тіло кредиту, 5 369,00 грн - відсотки, 3 632,04 грн - комісія, 17 523,52 грн - пеня, 103,63 грн - сума за ставкою 3% річних.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачами неналежним чином виконувались умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів .

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії договору погоджений сторонами та діє до його повного виконання, а тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2008 року № 370-014/ФКВ-08 в сумі 70 186,99 грн, з яких 43 558,80 грн - тіло кредиту, 5 369,00 грн - відсотки, 3 632,04 грн - комісія, 17 523,52 грн - пеня, 103,63 грн - сума за ставкою 3% річних, та судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за кредитним договором унаслідок чого виникла заборгованість, яку він має сплатити на користь банку.

Водночас апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині первісних позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, виходив з того, що банк звернувся до суду в квітні 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного терміну на пред`явлення вимоги до поручителя.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк».

Касаційна скарга мотивована тим, що банк звернувся до суду з цим позовом поза межами позовної давності, адже позивач, пред`явивши позичальникові вимогу про можливість достроково стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості у повному обсязі фактично змінив строк дії договору. Зі змісту рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2012 року у справі № 0908/5974/2012 вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з позичальника за цим кредитним договором в повному обсязі.

У вересні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» мотивована тим, що неправильними є висновки суду апеляційної інстанції про припинення поруки ОСОБА_2 за зобов`язаннями ОСОБА_1

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк»

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У грудні 2018 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобом поштового зв`язку до Верховного Суду надіслано відзиви на касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», у яких вони просили у задоволенні цієї касаційної скарги відмовити, а постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя залишити без змін.

Також у грудні 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому вона просила касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати повністю, постанову апеляційного суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у позові, а в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» залишенню без задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 370-014/ФКВ-8, за яким ОСОБА_1 надано кредит у сумі 12 145 доларів США строком до 25 вересня 2015 року, зі сплатою процентів в розмірі 9,90 % річних.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 26 вересня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 370-014/Zфпор-08, за яким ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання відповідати перед банком у повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 , які виникають з кредитного договору.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2012 року у справі № № 0908/5974/2012 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 370-014/ФКВ-8 у позові відмовлено. Зі змісту цього рішення вбачається, що предметом стягнення була заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 04 жовтня 2012 року в розмірі 41 835,63 грн.

Умови кредитного договору боржник не виконав, внаслідок чого станом на 30 березня 2016 року відповідно до розрахунку банку, в нього утворилася заборгованість в сумі 70 186,99 грн, з яких: 43 558,80 грн - тіло кредиту, 5 369,00 грн - проценти за користування кредитом, 3 632,04 грн - комісія, 17 523,52 грн - пеня, 103,63 грн -3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань, яку позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу(частина друга статті 1050 ЦК України).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2012 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 370-014/ФКВ-8, яке набрало законної сили 17 грудня 2012 року, у позові відмовлено.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, ПАТ «Дельта Банк» звернувшись у 2012 році із позовом до ОСОБА_1 про дострокове повернення суми кредиту шляхом стягнення заборгованості, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.

Статтею 1050 ЦК Українипередбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18, згідно якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд, погодився з висновками суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , не перевіривши належним чином заперечень відповідача ОСОБА_1 щодо виконання ним зобов`язань. Апеляційний суд належним чином не з`ясував дійсного розміру заборгованості, яку має відповідач перед позивачем, чи існує така заборгованість з урахуванням наданих відповідачем квитанцій про сплату коштів на виконання умов договору за період до січня 2015 року.

Апеляційний суд не перевірив чи має право позивач на стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами, комісії та пені, з урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду.

Апеляційний суд залишив поза увагою те, що у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а при наявності судового рішення про стягнення цих сум, вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв.

Разом з цим Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що правовідносини, які виникли з договору поруки припинились.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення.

Кінцевий строк дії кредитного договору змінений відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2012 року, а з цим позовом ПАТ «Дельта Банк» звернувся лише 13 квітня 2016 року.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові до відповідача ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що банк пропустив строк звернення до поручителя з вимогою шляхом звернення з цим позовом.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають скасуванню, а справа направленню в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який повинен урахувати викладене й залежно від установленого вирішити спір.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з`ясованих обставин справи.

Рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В частині зустрічних позовних вимог судові рішення не оскаржуються, а тому не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково .

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
А.С. Олійник
Г. І. Усик