Справа №: 398/1117/19
провадження №: 2/398/1043/19
"18" червня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Харути В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Олександрії в особі Олександрійської міської ради про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади міста Олександрія в особі Олександрійської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 9/80 часки житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначає, що 14 листопада 2004 року позивач разом з чоловіком ОСОБА_2 придбали в рівних частинах 9/20 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 14.07.2004 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на належну спадкодавцю частину житлового будинку АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_2 заповіт не склав. Єдиними спадкоємцями першої черги були позивач і син позивача та ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Позивач прийняла спадщину після померлого чоловіка, оскільки проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ОСОБА_3 також був зареєстрований за однією адресою разом із спадкодавцем, хоча фактично за місцем реєстрації не проживав і на спадщину після смерті батька не претендував, заяву про прийняття чи оформлення спадщини нотаріусу не подавав. ІНФОРМАЦІЯ_2 грудня ІНФОРМАЦІЯ_3 року син позивача ОСОБА_3 помер.
В жовтні 2018 року позивач вирішила оформити спадщину після смерті чоловіка з метою переоформлення на себе житлового будинку, який вони придбали разом. Приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Школа О.М., до якої звернулась позивач, повідомила їй, що її померлий син ОСОБА_3 вважається таким, що також прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , оскільки на час відкриття спадщини був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем згідно відомостей про реєстрацію їх спільного місця проживання. Відтак нотаріусом позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину тільки на 9/80 частки житлового будинку, а інші 9/80 частки, які, на думку нотаріуса, успадкував син позивача, позивач мала спадкувати вже після нього як спадкоємець першої черги за законом.
Позивач спочатку подала заяву про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_3 , однак в Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявилося зареєстрованим обтяження щодо її померлого сина, а саме: накладено арешт на все його нерухоме майно, тому нотаріусом було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії.
Зважаючи на те, що ОСОБА_3 був лише формально зареєстрований за однією адресою разом із спадкодавцем своїм батьком ОСОБА_2 , але постійно не проживав з ним на час відкриття спадщини, позивач знову звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 на інші 9/80 частки житлового будинку, проте отримала відмову, оскільки син позивача ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька так, як на момент смерті був зареєстрований з ним за одною адресою, хоча й не оформив своїх спадкових прав.
У зв`язку з наведеним позивач вважає, що будучи єдиним спадкоємцем за законом, яка належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 за фактом постійного проживання з ним на час відкриття спадщини, не має можливості реалізувати своє право на спадкування всієї належної йому за життя частини вказаного будинку, тому вимушена звернутись за захистом свого права до суду.
Відповідач відзиву на позов суду не подав.
12 квітня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 травня 2019 року.
10 травня 2019 року ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 18 червня 2019 року.
Відповідач, належним чином повідомлений про час дату місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснила, що вона проживала разом зі своїм чоловіком, а їх син ОСОБА_3 був лише зареєстрований за їхньою адресою, але фактично там не проживав. Потім їх син тривалий час проживав в м. Запоріжжя зі своєю сім`єю, однак після розірвання шлюбу, приблизно в 2008 році повернувся до м. ОСОБА_4 та проживав разом з ними. З того ж часу і до смерті син був зареєстрований в їхньому будинку. Навесні 2010 року він познайомився з ОСОБА_5 Вже на початку літа 2010 року вони почали проживати разом у квартирі ОСОБА_5 як одна сім`я без реєстрації шлюбу і проживали до його смерті в 2017 році. Тобто, на момент смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживав разом із спадкодавцем.
Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що в 2010 році помер чоловік позивача. На момент його смерті в будинку були зареєстровані позивач і її син ОСОБА_3 , який фактично там не проживав. В 2017 році помер ОСОБА_3 , до його смерті жодних дій зі спадковим майном вчинено не було. Законодавством визначено, що спадщину автоматично приймають спадкоємці, які проживали зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця. Отже ОСОБА_3 за життя фактично спадщину не прийняв, оскільки фактично не проживав разом зі спадкодавцем. Після смерті сина позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав на будинок, але їй видали свідоцтво на право на спадщину лише на 9/80 частин будинку, а інші 9/80 частин будинку нотаріус вважає, що успадкував їх син, тому в цій частині їй було відмовлено у здійсненні нотаріальних дій. В лютому 2019 року позивач повторно звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але їй вдруге було відмовлено. Під час отримання свідоцтва про право на спадщину позивачу стало відомо про накладення двох обтяжень на будинок, які на даний час не зняті. Але виконавчі провадження, в який вони накладені закриті до смерті боржника, тобто з інших причин, а заборони не зняті. На даний час зняти заборони неможливо.
Заслухавши вступне слово позивача та її представника, показання свідків та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на 9/40 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 17 21).
Відповідно до ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За змістом ч. ч. 1 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
На момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на момент його смерті в цьому будинку були зареєстровані: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою Квартального комітету №2 від 27 вересня 2018 року №420 (а. с. 51). Факт реєстрації ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_2 також підтверджується поясненнями позивача, наданими в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що добре знає ОСОБА_8 , оскільки з червня 2010 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з її сестрою ОСОБА_9 . Вони постійно проживали разом до його смерті. Вели спільне господарство, виховували її сина, допомагали батькам. ОСОБА_10 з будинку позивача, але похоронами займалися всі разом. Документи на поховання були оформлені на ім`я ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що з червня 2010 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_12 ОСОБА_13 до його смерті. Вони познайомилися навесні 2010 року і вже з червня 2010 року почали жити однією сім`єю в її квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали до моменту смерті ОСОБА_3 в грудні 2017 року.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача, знає її з 2008 року. Позивач проживала в будинку разом з чоловіком, син з ними не проживав, тільки інколи приїздив допомагати. Знає, що чоловік позивач помер у 2010 році, на момент його смерті син з ними не проживав, він проживав окремо зі своє жінкою і дитиною.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що знає позивача як сусідку. Чоловік позивача хворів і помер у 2010 році. На той час їх син співмешкав з ОСОБА_16 , проживали вони окремо і постійно приїздили разом з її сином.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що позивача він не знає. ОСОБА_18 ОСОБА_19 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та її чоловіка ОСОБА_20 , який помер в грудні ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_21 постійно проживав з ОСОБА_16 з 2009 чи 2010 року, точно не пам`ятає. Вони проживали як родина, виховували її сина.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача та голова їхнього квартального комітету. Добре знає жителів мікрорайону. З 2004-2005 року позивач разом з чоловіком проживали в своєму будинку. До літа 2010 року син проживав з батьками, оскільки регулярно його бачила. А з літа 2010 року він приїздив з родиною: з жінкою і дитиною, а ввечері вони від`їжджали. На час смерті батька син з ними не проживав. Довідку на поховання ОСОБА_20 видавала на ім`я його цивільної дружини. До дня смерті син був зареєстрований з батьками, але не проживав там. Вона неодноразово видавала довідки на отримання субсидії, де зазначала, хто зареєстрований і хто фактично проживає в будинку. Довідка, яка видається нотаріусу має стандартну форму, де зазначаються лише зареєстровані особи, тому довідка видана для нотаріальної контори має відмінності від інших виданих довідок на вимогу позивача.
З матеріалів спадкової справи №26/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 встановлено, що померлий заповіт не складав, з заявою про прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, звернулась лише позивач ОСОБА_1 Страхов І ОСОБА_23 В із заявою про прийняття спадщини не звертався (а. с. 47 73).
При цьому, звертаючись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач зазначила, що крім неї іншим спадкоємцем ОСОБА_24 є його син ОСОБА_25 (а. с. 29).
В подальшому, позивач оформила свої спадкові права шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 жовтня 2018 року на 9/80 часток житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 (а. с. 14, 70).
Постановою нотаріуса від 11 лютого 2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 на інші 9/80 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки на момент відкриття спадщини за місцем відкриття спадщини, крім позивача, був зареєстрований також спадкоємець першої черги Страхов І ОСОБА_26 , тому він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька, але не оформив своїх спадкових прав (а. с. 11).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8).
Спадкова справа після його смерті не заводилась. Спадкоємцем ОСОБА_3 є позивач, яка прийняла спадщину, оскільки на момент його смерті була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем. 01 жовтня 2018 року постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після її померлого сина ОСОБА_3 , оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 (а. с. 10, 46). Відповідно до п. п. 4.16., 4.17. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5 у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
За приписами ст. ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Підтвердженням реєстрації місця проживання є довідка про реєстрацію місця проживання та/або паспорт громадянина України з відповідною відміткою про зареєстроване місце проживання.
Відповідно до п. п. 3.21., 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.
Системний аналіз вищезазначених норм права дає підстави зробити висновок, що факт реєстрації особи за однією адресою зі спадкодавцем на момент смерті останнього, свідчить про прийняття такою особою спадщини в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на момент його смерті в цьому будинку також був зареєстрований його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заяву про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_3 до нотаріальної контори не надавав.
До аналогічно висновку дійшов і нотаріус, який видаючи свідоцтво про право на спадщину за законом позивачу та приймаючи постанову від 11 лютого 2019 року про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину іншу частину спадкового майна зазначив, що спадкоємцями померлого ОСОБА_2 є дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Зазначені свідоцтво про право на спадщину за законом та постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії від 11 лютого 2019 року позивачем не оскаржувались.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За змістом ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька, оскільки на момент його смерті був зареєстрований за однією адресою місця проживання разом зі спадкодавцем. Страхов І ОСОБА_26 заяви про відмову від спадщини не подавав та не оформлення ним своїх спадкових прав не позбавило його права на спадщину.
Отже, відсутні підстави в межах заявлених позовних вимог для визнання права власності за позивачем в порядку спадкування на все спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб.
Права позивача не є порушеними, оскільки вона є спадкоємцем першої черги після смерті свого сина ОСОБА_25 та прийняла спадщину у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені нею витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 78, 80, 81, 141, 258, 259, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України, суд
Судові витрати залишити по фактично понесеним.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 27 червня 2019 року.
Суддя О.В.Авраменко