ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» червня 2019 року

м. Харків

справа № 639/2235/18-ц

провадження 22ц/818/3324/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Колтунової А.І., Маміної О.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, представник відповідача - Крюков О.О., Державна казначейська служба України,

треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Департамент патрульної поліції, інспектор роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Лошакова А.І., представник третьої особи - Крюков О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року в складі судді Труханович В.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, Департамент патрульної поліції, інспектор роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Лошакова Альона Ігорівна про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями.

Позовна заява мотивована тим, що 22 травня 2016 року відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, серія АП2 № 403229, відповідно до якого 22 травня 2016 року приблизно о 04 год. 10 хв., він, керуючи автомобілем TOYOTA, номерний знак НОМЕР_1 , мав ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння наркотичними засобами у встановленому законом порядку проводився приладом «Драгер Алкотест 6810 № ARBL-0633» в присутності двох свідків.

Постановою Дзержинського районного суду від 15 липня 2016 року, в якому постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 березня 2018 року виправлено описки, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначив, що єдиною підставою, внаслідок якої виникає його право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб Національної поліції України, є закриття справи про адміністративне правопорушення, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказав, що з метою захисту своїх порушених прав, він був вимушений звернутися до адвоката з метою представлення своїх інтересів та захисту прав, у зв`язку з чим між ним та Адвокатським об`єднанням «Адвокати та медіатори України» 20 грудня 2017 року укладено договір № 6НП про надання правової допомоги.

На виконання вказаного договору він сплатив 20 000,00 грн. за надання правової допомоги та 200,00 грн. комісії банку. Відповідно до акту виконаних робіт № 1 від 27 квітня 2018 року йому надані послуги із надання правової допомоги, вартість яких склала 9600,00 грн.

Вказав, що у зв`язку з незаконними діями інспектора роти № 2 батальйону № 2 УПП у м. Харкові ДПП лейтенанта поліції Лошакової А.І. та складення нею протоколу про адміністративне правопорушення і закриття провадження у цій справі, йому заподіяно матеріальну шкоду у вигляді сум, сплачених ним за надання йому юридичної допомоги, тобто 20 200,00 грн.

Вважав, що внаслідок цього йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у порушенні стосунків з іншими людьми, у приниженні честі та гідності, моральних стражданнях та інших негативних наслідках. Крім того, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення у нього, як особи невинуватої, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, безсоння. Такі незаконні дії принизили його честь та гідність через незаконне потрапляння до облікових баз Міністерства внутрішніх справ України, як особи правопорушника.

До того ж, внаслідок неправомірних дій інспектора, він був змушений витрачати час на збирання доказів, складення процесуальних документів, звернення до суду, участі у судових засіданнях, пошуку кваліфікованої юридичної допомоги, а не на догляд своєї матері, яка є інвалідом ІІ групи.

Зазначив що моральну шкоду відшкодувати адекватно та повністю у матеріальній формі неможливо, але суму, яка б могла частково загладити його моральні страждання, оцінює в розмірі 200 000,00 грн.

Просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на його користь грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу, грошові кошти у розмірі 200,00 грн. на відшкодування інших витрат, а саме сплачену комісію банку за сплату коштів за надання правової допомоги; судові витрати розподілити відповідно до вимог чинного законодавства України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що він, як на підставу своїх позовних вимог посилався на норми Конституції України, норми ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»; що за наявності постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року, якою закрито провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, у нього виникло право на відшкодування шкоди в розмірах та порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

19 червня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківської області, в якому Департамент вважав рішення суду - законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки постановою про закриття адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не вбачається.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 травня 2016 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, серія АП2 № 403229, відповідно до якого 22 травня 2016 року приблизно о 04 год. 10 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем TOYOTA, номерний знак НОМЕР_1 , мав ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння наркотичними засобами у встановленому законом порядку проводився приладом «Драгер Алкотест 6810 № ARBL-0633» в присутності двох свідків.

Постановою Дзержинського районного суду від 15 липня 2016 року, в якому постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 березня 2018 року виправлено описки, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

За правилами пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 794-VIII) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

За приписами пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 794-VIII право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках фізичній особі (громадянинові) відшкодовується моральна шкода (пункт 5 частини першої статті 3 Закону № 794-VIII).

За змістом частин п`ятої-шостої статті 4 Закону № 794-VIII відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Матеріали справи свідчать про те, що 22 травня 2016 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, серія АП2 № 403229.

Постановою Дзержинського районного суду від 15 липня 2016 року, в якому постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 березня 2018 року виправлено описки, закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Тобто, справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, що свідчить про незаконність складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення посадовими особами Управління патрульної поліції у м. Харкові, що в силу приписів пункту 2 частини першої статті 1, пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 794-VIII породжує виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 397/1745/14-ц.

У зв`язку з чим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до правовідносин щодо відшкодування шкоди за позовними вимогами ОСОБА_1 по цій справі Закон України № 794-VIII застосуванню не підлягає.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як вбачається з матеріалів справи провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за протоколом, складеним поліцейським Управління патрульної поліції у Харківській області, закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Із змісту постанови вбачається, що факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не встановлено. За результатами огляду вказаним приладом видано 0 проміле. Згідно з проведеною експертизою ознак сп`яніння не виявлено.

Таким чином, виходячи з обставин справи, судова колегія вважає, що позивач зазнав моральних страждань, оскільки був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Лошакової А.І. і тим самим відновити недоторканість честі і гідності, а тому з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості колегія суддів приходить до висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000, 00 грн.

Ухвалюючи рішення, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушивши при цьому норми процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу .

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

20 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Адвокати та медіатори України», в особі голови ОСОБА_2 , укладено договір № 6НП про надання правової допомоги.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору про надання правової допомоги клієнт доручає, а виконавець приймає на себе доручення надавати клієнту правову допомогу на умовах, передбачених цим договором, за виставленим завданням для виконавця. Завдання вважається прийнятим до опрацювання у разі його підписання сторонами.

На виконання умов договору про надання правової допомоги сторонами підписано завдання № 1 до договору № 6НП від 20 грудня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 доручає Адвокатському об`єднанню «Адвокати та медіатори України» надавати правову допомогу, яка полягає у підготовлені та подані до суду позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями інспектора роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Харкові ДПП лейтенанта поліції Лошакової А.І. щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення, серія АП2 № 403229, від 22 травня 2016 року, за яким провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року по справі № 638/9059/16-п, а також участь у судових засіданнях до винесення остаточного рішення по справі.

Пунктом 4.1. договору про надання правової допомоги, передбачено, що винагорода за послуги, які надаються виконавцем, встановлюються актами виконаних робіт.

Пунктом 4.2. договору про надання правової допомоги передбачено, що за згодою сторін клієнт сплачує виконавцеві 100% винагороди відповідно до пункту 4.1. під час підписання договору або передплату в розмірі 50 % від ціни договору під час підписання договору, а решту суми у розмірі 50 % від ціни договору клієнт сплачує після надання виконавцем правової допомоги відповідно до предмету договору та завданню.

Згідно із додатком № 2 до договору № 6НП про надання правової допомоги від 20 грудня 2017 року «Кошторис наданих послуг», вартість послуг, наданих ОСОБА_1 становить 20 000,00 грн.

Як вбачається з копії квитанції № 0.0.922250369.1 від 20 грудня 2017 року ОСОБА_1 сплатив за надання правової допомоги згідно договору № 6НП від 20 грудня 2017 року грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. та 5000,00 грн. згідно з копією квитанції № 0.0.922737706.1 від 21 грудня 2017 року.

Відповідно до вищенаведених копій квитанцій ОСОБА_1 також сплачено комісію банку у розмірі 200,00 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт № 1 до договору № 6НП про надання правової допомоги від 20 грудня 2017 року ОСОБА_1 надані послуги із надання правової допомоги, на підставі завдання № 1 на суму 9600,00 грн.

Згідно з актом виконаних робіт № 2 до договору № 6НП про надання правової допомоги від 20 грудня 2017 року ОСОБА_1 надані послуги із надання правової допомоги на підставі завдання № 1 на суму 4480,00 грн.

Проте, матеріали справи не свідчать про те, що Адвокатське об`єднання «Адвокати та медіатори України», на рахунок якого сплачено 20 000,00 грн. надавало ОСОБА_1 правову допомогу за договором від 20 грудня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи позовна заява та всі документи від імені позивача підписані та подавались позивачем особисто або його представником ОСОБА_3 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23 листопада 2017 року, виданої особисто позивачем фізичній особі ОСОБА_3

Даних про те, що ОСОБА_3 діяв від імені Адвокатського об`єднання «Адвокати та медіатори України», матеріали справи не містять.

На момент видачі довіреності, на підставі якої ОСОБА_3 представляв інтереси позивача, ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з Адвокатським об`єднанням «Адвокати та медіатори України». ОСОБА_3 не є адвокатом та не мав довіреності від Адвокатського об`єднання «Адвокати та медіатори України».

За таких обставин, судова колегія вважає, що в задоволенні позову в цій частині ОСОБА_1 також необхідно відмовити за недоведеністю надання послуг адвокатським об`єднанням та відсутністю належних доказів такої оплати. При цьому судова колегія зазначає, що витрати на правничу допомогу в розумінні статті 133 ЦПК України є судовими витратами, про що зазначено вище, та ніяк не можуть вважатися майновою шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України.

Питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не вирішувалося, оскільки ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 квітня 2019 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.І. Колтунова

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.