ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 621/723/17

Провадження № 22-ц/818/2874/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач : ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, що є сумісною власністю подружжя, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2019 року, у складі судді Бібіка О.В., в залі суду в м. Зміїв,

встановив :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що в період зареєстрованого шлюбу з 23.07.2011 по 11.10.2016 сторони за власні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажі нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу Харківської області Сапком І.М. 19.12.2013 року. Спірна квартира на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 17, номер запису про право власності № 3936246, дата державної реєстрації 19.12.2013 року.

Вважаючи себе єдиним титульним власником відповідач не визнає за позивачем режиму спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру та чинить перешкоди у користуванні нею у спосіб унеможливлення доступу до спірної квартири через заміну замка у вхідних дверях.

ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті пред`явила зустрічний позов, в якому зазначила, що до обсягу спільно набутого майна у шлюбі слід віднести і легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1 ), дата реєстрації 28.03.2014 року; та автомобільний причіп ПВА-1, 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2 ), дата реєстрації 21.03.2015 року. Крім того, ОСОБА_2 не погодилася із визначеною вартістю спірної квартири у розмірі 320687,00 грн., оскільки її придбання відбулося за 149280 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.12.2013.

У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_2 просила здійснити поділ спільного майна подружжя таким чином: - виділити їй, ОСОБА_2 , у власність житлову квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 149 280, 00 грн.; - ОСОБА_1 - легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1 ), вартістю 166950,00 грн. та автомобільний причіп ПВА-1, 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2 ), вартістю 26 000,00 грн.; - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 21 835,00 грн. в якості грошової компенсації різниці вартості розподіленого між ними майна.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 в цілому, як на об`єкт неподільної речі. Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1 ), дата реєстрації 28.03.2014 року; та автомобільний причіп ПВА-1, 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2 ), дата реєстрації 21.03.2015 року, в цілому, як на об`єкт неподільної речі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1500 грн.

Додатковим рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14.03.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини автомобіля CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1 ), дата реєстрації 28.03.2014 року та автомобільного причіпу ПВА-1, 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2 ), дата реєстрації 21.03.2015 року, у розмірі 42 629 (сорок дві тисячі шістсот двадцять дев`ять) грн. 63 коп. Припинити право спільної сумісної власності на автомобіль CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1 ), дата реєстрації 28.03.2014 року та автомобільний причіпу ПВА-1, 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2 ), дата реєстрації 21.03.2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що судом помилково прийнято до уваги те, що у 2011 році матері ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позичила грошові кошти у розмірі 6000 доларів США ОСОБА_4 для придбання квартири дочці ОСОБА_5 , про що вони склали розписку 12.05.2017 року. На підтвердження зазначеного факту суд також прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Крім того, судом помилково прийнято до уваги те, що на особистому банківському рахунку ОСОБА_2 були грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, завдяки чому у 2011 році вона придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ». Після продажу даної квартири у вересні 2013 року, нею була придбана інша квартира, яка є предметом розгляду даної справи, такі висновки апелянт вважає хибними. Вказує на те, що шлюб між сторонами був зареєстрований 23.07.2011 року, а грошові кошти в розмірі 4000 доларів США зберігались на рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_3 в ПАТ « Мегабанк» у період з 01.08.2008 року по 02.02.2009 року. Не дивлячись на те, що відповідачка ОСОБА_2 не просила суд визнати спірну квартиру її особистою приватною власністю та об`єктом неподільної речі, а також не дивлячись на те, що відповідачка визнавала право на частку спірної квартири і за позивачем, вважаючи її спільною сумісною власністю майна подружжя, суд самостійно визначив вимоги ОСОБА_2 та визнав за нею право особистої приватної власності на спірну квартиру в цілому, як на об`єкт неподільної речі. Також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що при розгляді справи в судовому засіданні відповідачкою ОСОБА_2 не було надано: розписки, складеної її матір`ю ОСОБА_3 у 2011 році про отримання у борг від ОСОБА_4 суми в розмірі 6000 доларів США; розписки, складеної ОСОБА_4 про отримання від ОСОБА_3 суми на погашення боргу. Крім того, в справі відсутні докази, з яких би вбачалося, що грошові кошти, отримані наче б то за розпискою 2011 року, були витрачені саме на придбання 14.09.2011 року однокімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 », а згодом були використані при придбанні 19.12.2013 року спірної квартири.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23.07.2011 до 11.10.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 11.10.2016 (а.с. 10).

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 9)

З довідки № 1897 від 29.05.2018 вбачається, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , разом з нею зареєстровані та мешкають діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 163)

У період шлюбу було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 19.12.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області (т. 1 а.с. 45-47).

Згідно довідки № 11 від 21.03.2016 за адресою: АДРЕСА_3 , значаться зареєстрованими: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 (а.с. 14).

Крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС України, на ім"я ОСОБА_1 зареєстровано наступні транспортні засоби: автомобіль Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_1 ) та причеп ПВА-1 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2 ) (а.с. 48).

Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

ОСОБА_2 наполягала на тому, що у 2011 році її матері ОСОБА_4 позичила грошові кошти у розмірі 6000 доларів США, крім того, на її особистому банківському рахунку були грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, завдяки чому у 2011 році була придбана квартира АДРЕСА_4 . Після продажу даної квартири, у вересні 2013 року, нею була придбана інша квартира, яка є предметом розгляду даної справи (а.с. 165-167).

Як свідчать матеріали справи, згідно виписки/особовий рахунок (а.с. 166) грошові кошти у розмірі 4000 доларів США ОСОБА_2 мала у власному розпорядженні ще до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , а саме з 01.08.2008 р. по 02.02.2009 р.

Між тим, доказів того, що саме зазначені грошові кошти були витрачені на придбання квартир та такі кошти не були витрачені ОСОБА_2 до шлюбу з позивачем - матеріали справи не містять.

Також ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів того, що на придбання квартир нею були витрачені саме ті грошові кошти, які були отримані її матір`ю в позику від ОСОБА_4 .

Представник ОСОБА_2 звертала увагу суду на те, що позивач за зустрічним позовом надала суду докази на підтвердження придбання спірної квартири, проте відповідач не надав ніяких доказів його фінансової спроможності брати участь у придбанні спірної квартири.

Пунктами 1-3 ч.1 ст.57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; або набуте за кошти, які належали їй, йому, особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти, або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Оскільки законом презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Між тим, ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів того, що квартира АДРЕСА_4 , яка на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області, в 2011 році була придбана за її особисті грошові кошти.

Крім того, представник ОСОБА_2 наполягав на тому, що позивач за зустрічним позовом у період з 03.04.2012 по 10.02.2016 отримала кошти в загальному розмірі 88 592,46 грн., в якості матеріальної допомоги на дитину (т. 1 а.с. 167) та вказані кошти також були витрачені нею на придбання спірної квартири.

Між тим, на підтвердження вказаних доводів ОСОБА_2 також не надано належних та допустимих доказів, нею не доведено, що ці кошти не були витрачені на потреби сім`ї, а збереглися нею та були витрачені на придбання спірного нерухомого майна.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаної квартири.

ОСОБА_1 зазначає, що при поділі автомобіля та причепа була взята до уваги завищена ціна цього майна , яка не відповідає дійсності.

Між тим, вартість майна була визначена висновком судової автотоварознавчої експертизи № 9511 від 15.01.2018 року, яка не спростована належними та допустимими доказами, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , іншу Ѕ частку цієї квартири залишити у власності ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна