ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року м. Херсон

справа № 665/523/18

провадження № 22-ц/819/599/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Кузнєцової О.А.,
суддів:Бездрабко В.О.,
Вейтас І.В.,
секретарКутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Пилипенко І.О. від 22 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 14 квітня 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 У лютому 2018 року шлюбні відносини фактично припинені. За час шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин, за спільні кошти ним разом з відповідачем було придбано автомобіль NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було зареєстровано за ОСОБА_1 , і ринкова вартість якого відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу становить 330 526,00 грн. У зв`язку з тим, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 просив суд визнати його власником Ѕ автомобіля NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано за ОСОБА_1 , та стягнути із ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію Ѕ вартості вказаного автомобіля, що складає 165 263,00 грн. Також просив суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору в сумі 1 652,63 грн. та 352,40 грн., і витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7 800,00 грн.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля NISSAN QASHQAI, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 900,00 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1 178,72 грн., а всього 5 078,72 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно - автомобіль, набуто сторонами у період шлюбу та є спільним сумісним майном подружжя, тому кожен з них має право на половину вказаного майна.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 14 квітня 2005 року ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 14 квітня 2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції у Херсонській області (т.1 а.с.7). На час розгляду справи шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу ними було придбано автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу даний автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 квітня 2016 року був зареєстрований за ОСОБА_1 (т.1 а.с.8).

З відповіді регіонального сервісного центру МВС в АР Крим та м. Севастополі від 12.10.2018 року вбачається, що 21.04.2016 року центром 6544 (м. Гола Пристань) регіонального сервісного центру МВС в Херсонській області автомобіль марки Hуundai, моделі 130, 2011 року було перереєстровано на нового власника при цьому у відомостях наявних в ЄДР МВС вказана загальна вартість транспортного засобу в сумі 20 000,00 грн. 22.04.2016 року Центром 4841 (м. Миколаїв) регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області автомобіль марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску було зареєстровано за договором купівлі-продажу за ОСОБА_1 (т.2 а.с.18).

З відповіді регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області від 04.12.2018 року слідує, що 22.04.2016 року ОСОБА_1 був придбаний автомобіль Nissan Qashqai, 2011 року випуску за 46 000,00 грн. (т.2 а.с.31).

Згідно копії договору купівлі-продажу №5925 від 22.04.2016 року ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_5 , продали ОСОБА_1 у власність автомобіль марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1998 см.куб. Ціна договору за домовленістю сторін, становить 46 000,00 грн. (т.2 а.с.32).

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 27 березня 2018 року, проведеного МП «Бізнес Експерт», ринкова вартість автомобіля Nissan Qashqai, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 330 626,00 грн. (т.1 а.с.9-17).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Встановивши, що спірний автомобіль було придбано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сторони набули право спільної сумісної власності на це майно у рівних частинах. При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації вказаного автомобіля, оскільки, у відповідності до норм чинного законодавства, ніким із сторін не було здійснено внесення на депозитний рахунок суду коштів для компенсації Ѕ частини автомобіля, і, крім того, відповідач не погоджувалася на таку виплату у зв`язку з відсутністю у неї фінансової можливості. Тобто, зазначене майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін, з визнанням за позивачем права власності на Ѕ частину автомобіля, без реального поділу.

Доводи апеляційної скарги проте, що спірний автомобіль не являється спільним майном подружжя, оскільки джерелом його набуття не являлися спільні сумісні кошти подружжя, є безпідставними, оскільки докази, які б спростували презумпцію спільності майна та доводили б існування обставин, передбачених ст. 57 СК України, відсутні.

Так, посилання апелянта на те, що спірний автомобіль не має статусу спільної сумісної власності подружжя, оскільки він придбаний за грошові кошти, які отримані нею як пожертва за договором про благодійне пожертвування, колегія суддів вважає необґрунтованими зважаючи на наступне.

На обґрунтування своїх заперечень з приводу того, що автомобіль є її особистою власністю, ОСОБА_1 надала суду Договір про благодійне пожертвування валютних цінностей №1 від 18 квітня 2016 року (т.1 а.с.67,68).

Зі змісту даного договору вбачається, що благодійник ОСОБА_6 безоплатно передає у власність обдарованому - ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 360 000,00 грн. Благодійник передає пожертву у власність набувача з метою купівлі нею транспортного засобу автомобіля Nissan Qashqai для особистого користування з метою полегшення надання послуг у сфері права. Транспортний засіб повинен бути зареєстрований на обдарованого.

Зазначений договір укладено в простій письмовій формі і нотаріально посвідчено не було.

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.729 ЦК України пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. До договору про пожертву застосовуються положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.5 ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки Договір про благодійне пожертвування валютних цінностей №1 від 18 квітня 2016 року було укладено між сторонами на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і, у відповідності до вищезазначених норм чинного законодавства, не було нотаріально посвідчено, такий договір, відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, є нікчемним і тому не може породжувати будь-яких цивільно-правових наслідків для сторін, крім наслідків його недійсності. Визнання такого договору недійсним в судовому порядку ( на чому зауважує апелянт в своїй скарзі) не вимагається.

Будь-яких інших доказів, в розумінні ст.77 ЦПК України, які б спростували презумпцію спільності майна та доводили б існування обставин, передбачених ст. 57 СК України, відповідач суду не надала.

Посилання апелянта на ту обставину, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» договір про благодійну пожертву валютних цінностей не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 правочин не регулюється нормами даного закону.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів також вважає необґрунтованими як такі, що спростовуються вищевстановленими обставинами справи і при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 367, 374, 375, 381-384,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення - 24 червня 2019 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: В.О.Бездрабко

І.В.Вейтас