Головуючий в 1 інстанції Демочко Д.О.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Биліни Т.І., Мироненко І.П.

секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 12 березня 2019 року у цивільній справі № 241/1377/18 за позовом ОСОБА_1 до Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області, ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, за наступних підстав.

17.10.2017 Бердянською сільською радою прийнято рішення №VІІ/34-504 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 » (далі Рішення). Підпунктом 1.1. пункту 1 вказаного Рішення затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер НОМЕР_1 розміром 0,1100 га, розташованої у АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Відповідно до п.п 2.1. п. 2 Рішення зазначену земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 . На підставі вищевказаного Рішення 24.10.2017 державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37769792 від 26.10.2017 та зареєстровано право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Також, позивач зазначає, що про існування вказаного рішення стало відомо лише у травні 2018 року, коли вона отримала відповідь на інформаційний запит.

Позивач вважає, що вказане рішення було винесено з порушенням вимог земельного законодавства оскільки під час виділення і передачі земельної ділянки у власність, дана земельна ділянка знаходиться біля храму та парку і відноситься до паркової зони. Вона неодноразово звертались до сільського голови, до сільської ради з проханням не виділяти земельну ділянку біля храму с. Агробаза та залишити вказану земельну ділянку для паркової зони, проте її звернення були проігноровані. Тому, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Бердянської сільської ради від 17.10.2017 №VІІ/34-504 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 » та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,11 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 12 березня 2019 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

З даним рішенням не погодився відповідач - Бердянська сільська рада Мангушського району Донецької області, та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилався на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області повністю підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Представник другого відповідача - ОСОБА_2 , в судовому засіданні не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_2 до суду не з`явилася, повідомлена про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Позивач ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в судовому засіданні також заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Інші треті особи до суду не з`явилися, звернулися з заявою про розгляд справи без їх присутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, позивача і третіх осіб, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відмовити в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі рекреаційного призначення та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

У відповідності зі статтею 39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ст. 140 Конституції України, ст.ст.6,10 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальна громада, як первинний суб`єкт самоврядування здійснює функції самоврядування через представницький орган, - раду відповідного рівня, до компетенції якої, за приписами ст. 26 цього Закону, віднесено вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин.

Судом правильно встановлено, що 17.10.2017 року рішенням Бердянської сільської ради №VІІ/34-504 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 » останній було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд кадастровий номер НОМЕР_1 розміром 0,1100 га, розташовану у АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного рішення 24.10.2017 державним реєстратором Мангушської районної державної адміністрації здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37769792 від 26.10.2017 та зареєстровано право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка).

Із тексту оскаржуваного рішення вбачається, що п. 2 рішення Бердянської сільської ради від 17.10.2017 року №VІІ/34-504 земельна ділянка, яка передавалась безоплатно у приватну власність за основним цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку із земель житлової та громадської забудови, тобто віднесено до категорії земель житлової та громадської забудови.

На час звернення до суду, спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_2 .

Статтею 19 Земельного Кодексу України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваного рішення Бердянською сільською радою, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 Земельного кодексу України).

Тобто, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельної ділянки, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Статтею 51 Земельного кодексу України встановлено, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів. Землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (ч. 1 ст. 52 Земельного кодексу України).

Частиною 2 ст. 52 Земельного кодексу України визначено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкодити використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Згідно із п. а ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, парки, сквери, бульвари.

Також судом правильно встановлено, що згідно викопіювання з плану вбачається, що земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,11 га, яка обліковується за ОСОБА_2 , знаходиться на території зелених насаджень загального користування (територія парків, скверів), тобто є землею загального користування населеного пункту і розміщення на даній земельній ділянці індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд не передбачено, про що також не заперечував представник Бердянської сільської ради.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом правильно встановлено, що висновок до проекту № 39 від 17.03.2017 відділу містобудівництва, архітектури та з питань житлово-комунального господарства Мангушської райдержадміністрації відповідно до якого погоджено проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка) та довідка відділу у Мангушському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №230 від 03.04.17 р., в якій зазначено цільове призначення земельної ділянки, як землі житлової та громадської забудови, суперечать викопіюванню з плану, відповідно до якого спірна земельна ділянка знаходиться на території зелених насаджень загального користування (територія парків, скверів), про що також підтверджено представником відповідача в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що суд повно і всебічно дослідив обставини справи і надані сторонами докази, та дійшов правильного висновку, що спірна земельна ділянка знаходиться на території зелених насаджень загального користування, а тому не підлягає відведенню у приватну власність під житлову забудову, згідно ст. ст. 38, 39, 44, 51, 52, 83 Земельного кодексу України.

Приймаючи рішення від 17.10.2017 р. «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 » для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а саме пунктом 2 цього рішення Бердянська сільська рада фактично змінила цільове призначення земельної ділянки рекреаційного призначення на призначення земельної ділянки для приватної житлової забудови, однак у тексті рішення не зазначено жодних обґрунтувань можливості, законності чи доцільності такої передачі та зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. ч. 1, 9, 10 ст. 59 чинного Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним (або виконавчим органом ради) правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте згідно ст. 74 цього Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України N 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року).

Згідно п.34 ч.1 ст.34 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

В пункті «а» ч.1 ст.12 ЗУ України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Виходячи з наведених вище вимог закону та встановлених по справі обставин, проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов правильного висновку, що рішення Бердянської сільської ради від 17.10.2017 №VІІ/34-504 «Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 » кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,1100 га, розташованої у АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відбулося з порушенням чинного земельного законодавства.

Розглядаючи доводи представника відповідача щодо позовної давності, суд правильно керувався вимогами статті 256, частини першої статті 261, частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що позовна давність застосовується та обчислюється щодо сторони у спорі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи те, що спірне рішення прийнято 17.10.2017, а з позовом позивач звернувся 27.07.2018, тому позивачем не пропущено строк позовної давності.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача - Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області необхідно залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 12 березня 2019 року залишити без змін.

На підставі вимог ст. 133 ч. 3 п. 4, ст. 141 ЦПК України апеляційний суд вважає необхідним стягнути з Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області на користь ОСОБА_1 105 грн. у відшкодування судових витрат на оплату поштових послуг при надісланні копій відзиву на апеляційну скаргу сторонам по справі.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області - залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області на користь ОСОБА_1 105 грн. у відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді

Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2019 року.

Суддя