Справа № 740/5146/17
2/729/296/19 р.

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2019 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Демченко Л.М.,

за участю секретаря Шутої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.02.1981 року її було прийнято на посаду економіста у військову частину НОМЕР_1 (нині ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння»). 20.03.2017 року її було звільнено з роботи згідно п.6 ст. 36 КЗпП України (відмова працівника від проходження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці). При звільненні їй не було виплачено заробітну плату. На виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області перебувало виконавче провадження про стягнення з боржника ДП «НРЗІО» на її користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 25124, 53 грн. Фактичний розрахунок по заробітній платі з нею був проведений 10.11.2017 року. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08.02.1995 року нею був здійснений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 березня 2017 року по 09 листопада 2017 року, що становить 53094,36 грн., а також розраховані втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 878,54 грн. Просить стягнути вказану суму з відповідача.
Вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Згідно ст.279 ч.5 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Як вбачається із наданого відповідачем відзиву, останній позовні вимоги визнає частково. Вказує, що затримка в проведенні розрахунку при звільненні ОСОБА_1 виникла у зв`язку із перебуванням підприємства в процедурі санації та накладенням арешту на грошові кошти на підставі постанови державного виконавця та відсутністю готівкових коштів в касі підприємства, а тому з урахуванням принципу співмірності просить зменшити суму компенсації за затримку проведення розрахунку при звільненні до 6341, 68 грн. Зазначає про безпідставність включення до розрахунку суми компенсації втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати суми разових виплат, що суперечить Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а тому просить зменшити її розмір до 44, 46 грн.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння». 20.03.2017 року ОСОБА_1 була звільнена з посади економіста на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.14,15).
За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Як вбачається із матеріалів справи, та не заперечувалося відповідачем у наданому відзиві, розрахунок із ОСОБА_1 проведений вчасно не був. Згідно виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 , остаточний розрахунок по заробітній платі з нею був здійснений 10.11.2017 року (а.с.16).
Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 29 січня 2014 року у справі 6-144ц13, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Посилання відповідача на відсутність вини у затримці виплати нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати не заслуговують на увагу, оскільки докази на підтвердження відсутності вини відповідача у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні позивача відсутні, відповідач станом на час звільнення позивача і розгляду справи здійснює господарську діяльність, останнім було здійснене погашення заборгованості по заробітній платі позивачці. При цьому суд звертає увагу на те, що на підставі постанов головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС у Чернігівській області від 12.04.2017 року та 18.09.2017 року було накладено арешт не всі на грошові кошти на рахунках відповідача, а лише на грошові кошти в межах сум стягнення по виконавчим провадженням. Відсутність коштів у відповідача, як роботодавця, не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності згідно ст.117 КЗпП України.
Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №461/6803/16-ц, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Враховуючи те, що вищезазначені умови, необхідні для зменшення розміру середнього заробітку, що підлягає сплаті відсутні, а також з врахуванням обставин даної справи, зокрема того, що належні суми не виплачувалися протягом тривалого періоду часу (з березня 2017 року по листопад 2017 року), суд не вбачає підстав для зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 з урахуванням принципу співмірності.

Згідно до п.8 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих

днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до розрахункових листів за січень 2017 року та лютий 2017 року заробітна плата ОСОБА_1 на ДП "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" становить: у січні - 6485,00 коп. та доплата за суміщення професій - 1231 грн. 50 коп. (7716 грн. 50 коп.); у лютому 4539 грн. 50 коп. та доплата за суміщення професій 800 грн. 46 коп. (5339 грн. 97 коп.).
Таким чином, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи становила: 7716 грн. 50 коп. + 5339 грн. 97 коп.= 13056 грн. 46 коп.
13056 грн. 46 коп.? 271 (159 годин+112 годин - загальна кількість робочих годин за два місяці) = 48 грн. 18 коп. за 1 годину роботи.
Як вбачається із позовної заяви, що не спростовується відповідачем, з 21.03.2017 року на підприємстві було установлено 6-годинний робочий день, а з 01 серпня 2017 року 8-годинний робочий день. Враховуючи викладене, з 21 березня 2017 року по 09 листопада 2017 року, затримка розрахунку з ОСОБА_1 складає 160 робочих днів (89 днів з 6-годинним робочим днем (534 години) та 71 день з 8-ми годинним робочим днем (568 годин).
З урахуванням наведеного та відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України №100 від 08.02.1995 р., на користь позивачки підлягає стягненню компенсація за затримку розрахунку за період з 21 березня 2017 року по 09 листопада 2017 року, що складає: (534 години Х на 48 грн. 18 коп.)+ (568 годин Х на 48 грн. 18 коп.) = 53094 грн. 36 коп.
Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати суд приходить до висновку про їх часткове задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До інші заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Таким чином, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати доходів, які мають систематичний характер.

Як вбачається із розрахунку позивачки, при визначенні суми компенсації окрім заробітної плати вона враховує всі нараховані, але не виплачені їй суми за лютий та березень 2017 року.
При цьому, з аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що компенсація за невикористану відпустку, лікарняні за рахунок підприємства, лікарняні за рахунок фонду соціального страхування, вихідна допомога при звільненні виплачується працівнику одноразово при звільненні, або в інших передбачених законодавством випадках, тобто є виплатами одноразового характеру.

Відтак, вказані виплати не належить до поняття «дохід» у розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому відсутні підстави для їх включення до розрахунку.

Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін

у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Як вбачається із наданих позивачкою розрахункових листів, нарахована заробітна плата за лютий та березень 2017 року після утримання податків і обов`язкових платежів становить 883, 47 грн. та 2290,99 грн., а тому компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 44 грн. 46 коп. та розраховується наступним чином.
883 грн. 47 коп. Х ((1,018Х 1,009 Х 100 % - 100 %)?100 %) = 23 грн. 85 коп.

2290 грн. 99 коп. Х ((1,009 Х 100 % - 100 %)?100 %) = 20 грн. 61 коп.

23 грн. 85 коп. +20 грн. 61 коп. = 44 грн. 46 коп.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог, оскільки позивачка звільнена від його сплати при подачі позову до суду.
На підставі вищевикладеного та керуючись 4, 12, 13, 76- 81,89, 95, 141, 258,259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, ст. ст.47, 94,115-117 КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Закону України «Про оплату праці», суд

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 53094 (п`ятдесят три тисячі дев`яносто чотири) гривні 36 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 44 (сорок чотири) гривні 46 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння" в дохід держави 630 (шістсот тридцять) гривень 11 коп. судового збору.

Найменування сторін: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ); відповідач - Державне підприємство «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» (16612, вул. Прилуцька, 131, м.Ніжин, Чернігівська область, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного області через Бобровицький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.М.Демченко