Справа № 128/3228/17
Провадження № 22-ц/801/1414/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуСправа № 128/3228/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Панасюка О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу № 128/3228/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Бондаренко О.І.,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, в якому народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року з ОСОБА_3 стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2014 року до досягнення дітьми повноліття.

На час присудження аліментів відповідач отримував високу заробітну плату, оскільки працював в податковій міліції ДПА України у Вінницькій області, з якої відраховувалися аліменти. На даний час відповідач є пенсіонером в зв`язку з чим розмір аліментів, які відраховуються з пенсії є значно нижчим.

Враховуючи те, що до сімейного законодавства внесено зміни в частині визначення мінімального розміру аліментів, відповідач має стабільний дохід у вигляді пенсії, проте розмір стягуваних аліментів не задовольняє матеріальних потреб дітей, просила змінити розмір стягнення аліментів, що був визначений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року у справі № 128/5168/14-ц та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і досягнення повноліття кожною дитиною відповідного віку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для кожної дитини відповідного віку. Виконавчий лист №128/5168/14-ц, виданий 11 грудня 2014 року Вінницьким районним судом відкликати.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не доведено зміни її матеріального становища, водночас відповідачем надано докази погіршення його матеріального становища та стану здоров`я, також зміну сімейного становища з часу присудження аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для встановлення розміру аліментів у розмірі не меншому, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, адже менший розмір аліментів суперечить нормам ч.2 ст. 182 СК України. Сторони проживають окремо, відповідач інших утриманців не має і отримує пенсію, крім того на даний час працює за кордоном (в Чехії) і має достатній дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на двох неповнолітніх дітей. Довідка про те, що відповідач не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час не є достатньо підставою для відмови у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 з 08 березня 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2 , який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 березня 2015 року по справі № 128/5680/14-ц було розірвано (а.с. 13).

У шлюбі у сторін по справі народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 5, 6).

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року по справі № 128/5168/14-ц, яке набрало законної сили 08 грудня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_6 на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини (на обох дітей) зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 жовтня 2014 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12).

На виконання зазначеного рішення Вінницьким районним судом Вінницької області 11 грудня 2014 року було видано виконавчий лист № 128/5168/14-ц (а.с. 7).

03 жовтня 2017 року позивач по справі зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_7 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.10.2017 року (а.с. 8).

Відповідно до довідки № 4327, виданої Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області 22 листопада 2017 року, діти: ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , знаходяться на повному утриманні матері і проживають разом з нею за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до довідки Управління освіти Могилів-Подільської міської ради № 01-11/174 від 13 березня 2018 року ОСОБА_10 з 27 вересня 2017 року зарахований до 8-В класу в СЗШ І-ІІІ ступенів №1 м. Могилів-Подільський, на підставі заяви дідуся ОСОБА_11 (а.с. 53).

Згідно з довідкою КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №35 Вінницької міської ради» № 70 від 02 березня 2018 року ОСОБА_4 , учень 8-В класу відрахований з цього навчального закладу до ЗШ І-ІІІ ступенів №1 м. Могилів Подільський (а.с. 52).

14 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб (а.с. 55).

ОСОБА_12 є матір`ю ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12 листопада 2007 року (а.с. 54).

Як видно з свідоцтва про хворобу № НОМЕР_3 (г) 1 від 17 січня 2017 року, виданого військово-лікарською комісією за розпорядженням УКЗ ГУДФС у Сумській області, відповідачу діагностовано ряд хвороб, в зв`язку з чим постановлено висновок про те, що ОСОБА_2 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, супроводу не потребує (а.с. 56).

Відповідач обіймав посаду начальника слідчого управління ФР ГУДФС у Сумській області, а з 25 січня 2017 року звільнений на пенсію.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них .

Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Позивач, звертаючись з позовом просила збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_2 за судовим рішенням аліментів на двох дітей з 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача до 1/2 частки, обґрунтовуючи зокрема тим, що на час присудження аліментів рівень доходу останнього був значно вищим, тоді як на цей час, розмір аліментів, які утримуються з пенсії відповідача зменшився.

Таким чином, позивачем не надано доказів поліпшення матеріального становища платника аліментів, які є підставою для збільшення їх розміру, навпаки за обставинами справи, які визнаються обома сторонами, дохід відповідача зменшився у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 отримує дохід, оскільки працює за кордоном в Чехії не підтверджені жодними доказами.

Крім іншого, відповідачем надано належні докази зміни свого сімейного стану у зв`язку з реєстрацією іншого шлюбу з ОСОБА_12 , яка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також докази погіршення стану його здоров`я.

Позивач же доказів зміни свого матеріального становища, погіршення стану здоров`я, зміну сімейного стану, пов`язаного з наявністю на її утриманні інших осіб не надала.

Іншою підставою для зміни розміру аліментів ОСОБА_1 зазначала зміни до СК України в частині збільшення мінімального розміру аліментів на дитину та просила змінити такий розмір з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року до визначеного ч.2 ст. 182 СК України 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII ч.2 ст. 182 СК України викладена в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів».

Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір 30 %).

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, оскільки за її змістом змінений може бути розмір аліментів, визначений за рішенням суду.

Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17 та від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

О.С. Панасюк