Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 330/1621/16

провадження № 61-19312св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - керівник Мелітопольської місцевої прокуратури в інтересах відділу Держгеокадастру у Якимівському районі Запорізької області,

відповідачі: Кирилівська селищна рада, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької областіна рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року у складі судді Гусарової В. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року у складі суддів:

Спас О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року керівник Мелітопольської місцевої прокуратури в інтересах відділу Держгеокадастру у Якимівському районі Запорізької областізвернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_1 визнання незаконним та скасування рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язання ОСОБА_1 передати територіальній громаді земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Мелітопольської міської ради

№ 1/3 від 22 червня 2007 року ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та передано у власність земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0976 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданого 25 липня 2007 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 77.

Рішенням сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16 грудня 2008 року ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,0800 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 , виданого 08 квітня 2009 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №42.

Відтак, з дня реєстрації за ОСОБА_1 (з моменту видачі державного акту серії НОМЕР_2 ) права власності на земельну ділянку у м. Мелітополі, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка), ОСОБА_1 вважається таким, що використав своє право на безоплатну передачу земельної ділянки вказаного цільового призначення.

Отже, ОСОБА_1 двічі скористався правом безоплатної приватизації земельних ділянок, цільовим призначенням яких є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та отримав вказані земельні ділянки у власність безоплатно.

Таким чином, передача Кирилівською селищною радою безоплатно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки яка розташована по АДРЕСА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суперечить частині четвертій статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), згідно якої передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

На підставі викладеного, позивач просив визнати незаконним та скасувати пункт 1.13 рішення сесії Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області № 84 від 16 грудня 2008 року, пункт 2 рішення сесії Кирилівської селищної ради № 84 від 16 грудня 2008 року в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0, 0800 га по АДРЕСА_2 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 , виданий 08 квітня 2009 року ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді смт. Кирилівка в особі Кирилівської селищної ради, земельну ділянку яка розташована по АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 13 грудня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій установлено, що передача спірної земельної ділянки відбулася з порушенням вимог статей 116, 118, 121, 128 ЗК України, оскільки ОСОБА_1 безпідставно двічі здійснено приватизацію земельних ділянок одного виду використання. Однак у зв`язку з пропуском прокуратурою строку позовної давності, про застосування якого заявив ОСОБА_1 , у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У квітні 2017 року заступник прокурора Запорізької області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно визначено початок перебігу строку позовної давності, зокрема, з порушенням ст. 268 ЦК України. Крім того, судом апеляційної інстанції не надано оцінку ухвалі Якимівського районного суду Запорізької області від 13 грудня

2016 року про залучення у якості особи в інтересах якої подано позов у справі відділ Держгеокадастру у Якимівському районі Запорізької області.

Відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Рух справи

09 червня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в цій справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у справі

№ 806/1000/17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі

№ 687/379/17, від 30 січня 2019 року у справі № 523/11793/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 456/4668/15-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 жовтня 2018 року у справі

№ 911/360/17, від 15 травня 2019 року у справі № 904/585/18.

Проте, при вирішенні спору суди не перевірили та не встановили наявність виключного випадку для подання позову керівника Мелітопольської місцевої прокуратури в інтересах держави, не з`ясували який суб`єкт владних повноважень не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 13 грудня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 березня

2017 рокускасувати.

Справу № 330/1621/16 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук