Номер провадження: 22-ц/813/2611/19
Номер справи місцевого суду: 521/64/15-ц
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» про стягнення майнової шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (далі - ПАТ «ЕК «Одесаобленерго») в якому з урахуванням неодноразових уточнень (Том І: а.с. 2-5, 202, 231-234) просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1 628 221грн. та покласти судові витрати на відповідача.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» про стягнення матеріальної шкоди - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року та прийняти по справі нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення судових витрат на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.07.2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» про стягнення майнової шкоди, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.08.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Одесаобленерго», посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить її залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року залишити без змін (Том ІІ: а.с.134-136).

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, судді - Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» про стягнення майнової шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду на 20.06.2019 року о 14год.00хв.

До суду апеляційної інстанції з`явилися всі учасники справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

10 січня 2012 року споживач ОСОБА_1 був відключений ПАТ «ЕК Одесаобленерго» від електропостачання.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22 травня 2012 року дії ПАТ «Одесаобленерго» щодо відключення 10 січня 2012 року квартири АДРЕСА_1 від мережі електропостачання визнані незаконними, ПАТ «Одесаобленерго» зобов`язано підключити зазначену квартиру до мережі електропостачання.

06 червня 2012 року згідно вищезазначеного рішення електропостачання було поновлено.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2012 року за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Одесаобленерго» було стягнуто з ПАТ «Одесаобленерго» на корить ОСОБА_1 1 093,00 грн. в рахунок відшкодування двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії та 681,00 грн. в рахунок відшкодування послуг копіцентра.

13 серпня 2014 року ПАТ «Одесаобленерго» в добровільний строк для самостійного виконання вимог виконавчого документу, виданого для виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2012 року у справі № 1519/16955/2012 оплатило стягувачу заборгованість в сумі 1988,60 грн.

Правовідносини щодо постачання та споживання електричної енергії у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , між Південним РЕМ ПАТ "Одесаобленерго" (енергопостачальник) та ОСОБА_1 (власник приміщення) (споживач) є договірними, що підтверджується договором про користування електричною енергією від 26.07.2005 року за № 963733. Тобто, ПАТ «Одесаобленерго» несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну в розмірі і порядку, визначеному договором.

Судом також встановлено, що 05 січня 2012року між приватним підприємством «АРТ-ЛАЙТ» (виконавець) в особі засновника ОСОБА_1, який діє на підставі статуту та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (замовник) був укладений договір підряду від 05 січня 2012 року.

Згідно договору ПП «АРТ - ЛАЙТ» бере на себе зобов`язання спроектувати, розробити та виготувати зразок лінійного конвектору.

06 січня 2012 року було укладено додаткову угоду на виробництво партії лінійних конвекторів кількістю 200 шт.

Зазначені роботи мали проводитися за адресою АДРЕСА_2 .

Однак, протягом запланованого періоду робіт з вини відповідача електроенергія в зазначену квартиру не постачалася, у зв`язку з чим ПП «АРТ-ЛАЙТ» не вдалося закінчити роботи по проектуванню та розробці, тестуванню та виготовленню зразка лінійного конвектора та виконати таким чином умови договору підряду від 05 січня 2012 року та додаткової угоди від 06 січня 2012року.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем по справі в зв`язку з тим, що особисті права та інтереси ОСОБА_1 не порушено, так, як останній не несе відповідальність за невиконання робіт згідно договору підряду укладеного між ПП «АРТ-ЛАЙТ» та ФОП - ОСОБА_2 , позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх вимог, а саме отримання коштів на виконання робіт згідно договору підряду від 05.01.2012 року та повернення коштів.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що електрична енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» зазначено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Статтею 714 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (пробивачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правовідносини щодо постачання та споживання електричної енергії між енергопостачальником та споживачем регулюються Правилами користування електричною енергією для населення (далі - Правила або ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 р. № 1357.

Пунктом 3 Правил зазначено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником.

Так, судом встановлено, що правовідносини щодо постачання та споживання електричної енергії у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , між Південним РЕМ ПАТ "Одесаобленерго" (енергопостачальник) та ОСОБА_1 (власник приміщення) (споживач) є договірними, що підтверджується договором про користування електричною енергією від 26.07.2005 року за № 963733.

Тобто, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін) визначений Договором. Предметом даних відносин згідно договору є: енергопостачальник зобов`язується надійно постачати Споживачу електричну енергію в необхідних йому обсягах відповідно до потужності 7 кВт електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифах (цінах) у термін, передбачені цим договором.

В своїй позовній заяві, ОСОБА_1 зазначав, що05 січня 2012року між приватним підприємством «АРТ-ЛАЙТ» (виконавець) в особі засновника ОСОБА_1, який діє на підставі статуту та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (замовник) був укладений договір підряду від 05 січня 2012 року. Згідно договору ПП «АРТ - ЛАЙТ» бере на себе зобов`язання спроектувати, розробити та виготувати зразок лінійного конвектору.

Матеріалами справи також встановлено, що приватне підприємство «АРТ-ЛАЙТ» є юридичною особою, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія АД № 189639.

Так, ст. 80 ЦК України зазначено, що юридичною особою є - організація створена та зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язанням юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язанням її учасника (засновника). Особи, які створюють юридичну особу, несуть солідарну відповідальність за зобов`язанням, що виникли до її державної реєстрації.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що ПП «АРТ-ЛАЙТ», як юридична особа, повинна самостійно відповідати за свої зобов`язання, а отже ОСОБА_1 є неналежним позивачем по справі в зв`язку з тим, що особисті права та інтереси ОСОБА_1 не порушено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що громадянин ОСОБА_1 та засновник ПП «Арт-Лайт» - ОСОБА_1 заключили договір, предметом якого є право користування приміщенням з 04.01.2012 року до 04.01.2015 року, а тому громадянин ОСОБА_1 виступає як фізична особа по справі і є належним позивачем по справі, апеляційним судом оцінюється критично, оскільки спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Одесаобленерго» та приватним підприємством «АРТ-ЛАЙТ» взагалі відсутні будь-які правовідносин.

ОСОБА_1 посилався на те, що в зв`язку з відсутністю у ПП «АРТ-ЛАЙТ» виробничих приміщень, згідно рішення № 2 від 19 січня 2001 року, для виконання підрядних робіт, всі роботи виконуються за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, згідно із ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. № 1357 (далі - ПКЕЕН).

Положеннями абзацу першого п. 3 ПКЕЕН встановлено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (Додаток 1 до ПКЕЕН).

Відповідно до положень пункту 1.2 ПКЕЕ, населення - це споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької діяльності.

Пунктом 1.3 ПКЕЕ встановлено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Положеннями статті 4 Житлового кодексу України житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України.

При цьому, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Разом з цим, основними положеннями державних будівельних норм України «Будинки і споруди житлових будинків ДБН В. 2.2-15-2005», затверджених наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 р. № 80, встановлено, нежитлове приміщення є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Отже, використання електричної енергії фізичними особами на об`єктах, які не відносяться до житлового фонду не можна віднести до задоволення власних побутових або господарських потреб населення.

Таким чином, ОСОБА_1 не мав права використовувати квартиру для здійснення господарської діяльності.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що робота згідно договору підряду, а саме виготовлення зразку лінійного конвектору, повинна проводитись у побутових приміщеннях.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.10.1999 року за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться двохкімнатна квартира, на підставі чого між ПАТ «Одесаобленерго» та ОСОБА_1 був оформлений договір про користування електричною енергією, як з побутовим споживачем.

З огляду на вищевикладене, позивач повинен був звернутися до ПАТ «Одесаобленерго» для укладання договору з юридичною особою ПП «АРТ-ЛАЙТ» з тарифом для здійснення відповідної діяльності.

Отже, обґрунтованим також є висновок суду, що ПАТ «Одесаобленерго» не може нести відповідальність за те, що за зазначеною адресою ( АДРЕСА_2 ) ПП «АРТ-ЛАЙТ» (виконавець за договором підряду) не мав можливості виконати роботу згідно договору підряду, а саме виготовити зразок лінійного конвектору, робота яких повинна була проводитись у побутових приміщеннях, оскільки договірних відносин між ПП «АРТ-ЛАЙТ» з ПАТ «Одесаобленерго не було.

Вірним є і висновок районного суду щодо того, що позивачем не надано достовірних доказів на підтвердження того, що ПАТ «Арт-Лайн» отримував та повертав грошові кошти в сумі 48000 грн.

Так, ОСОБА_1 зазначав, що сума в розмірі 48000 грн. була повернута засновником ПП «Арт-Лайт» ОСОБА_1 замовнику ФОП - ОСОБА_2 , що підтверджується: розпискою про повернення коштів, які є авансом на виконання робіт по Договору від 05.01.2012 року від 02.04.2012 року на суму 24000 грн. (Том І: а.с. 15); розпискою про отримання коштів, які є авансом для виконання робіт по Договору від 05.01.2012 року від 02.04.2012 року на суму 24000 грн. (Том І: а.с.16); розпискою про виплату коштів за штрафні санкції по Договору від 05.01.2012 року від 12.12.2012 року на суму 24000 грн. (Том І: а.с.23); розпискою про отримання коштів за штрафні санкції по Договору від 02.04.2012року від 12.12.2012 року на суму 24000 грн. (Том І: а.с. 24).

Однак, зазначені розписки на підставі ч.2 ст.78 ЦПК України, не є допустимими доказами, які можуть підтверджувати факт грошових розрахунків між особами відповідно до діючого законодавства.

Зокрема ч.2 ст. 1087 ЦК України встановлено, що розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, статутом ПП «АРТ-ЛАЙТ» (зареєстрованого виконавчим комітетом Одеської міської ради за № 0020942 від 11.09.2001 року) передбачено, що «... підприємство має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків на Україні, так і за її межами, печатку зі своїм найменуванням, штампи, бланки, товарний знак, тощо. Підприємство здійснює оперативний і бухгалтерський облік результатів своєї діяльності, веде статистичну звітність згідно з чинним законодавством України...» (п.п. 3.3 та 3.4 розділу 3 Статуту).

Тобто, з урахуванням того, що у ПП «АРТ-ЛАЙТ» відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, належним доказом отримання та перерахування коштів в даній справі можуть бути платіжні доручення, касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, та інші прибуткові та видаткові касові документи за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції.

Однак, позивачем не надано жодного належного доказу, які б підтверджували факт здійснення грошових розрахунків із вказаними суб`єктами господарювання, а надані розписки є неналежними доказами, оскільки не відповідають вимогам діючого законодавства.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що ОСОБА_1 не було доведено, яким саме чином відсутність електропостачання в квартирі позивача до 06.06.2012 року виключала можливість виконання нібито укладених договорів між ФОП ОСОБА_2 та ПП «Арт-Лайт», та між ПП «Арт-Лайт» в особі ОСОБА_1 з однієї сторони та особисто ОСОБА_1 з іншої сторони, що виключає доведення позивачем усіх необхідних складових підстав для стягнення шкоди на підставі ст. 1066 ЦК України, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» про стягнення майнової шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.07.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда