РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/835/19

Справа № 510/812/19

26.06.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько - ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку загальною площею 2,66 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_2 , яка належала померлому на підставі розпорядження Ренійської районної державної адміністрації від 22 липня 2004 року № 257А -2004 та державному акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 , виданого Ренійською районною державною адміністрацією 31 січня 2005 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00519. Цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя померлий ОСОБА_2 не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після померлого є позивач по справі - ОСОБА_1 (донька померлого). Інших спадкоємців немає.

Позивач проживала разом з померлим на час відкриття спадщини , від неї не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 27 лютого 2019 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Кокош О.П. , відповідно до якої він просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують та просять його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача - ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку загальною площею 2,66 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_2 , яка належала померлому на підставі розпорядження Ренійської районної державної адміністрації від 22 липня 2004 року № 257А -2004 та державному акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 , виданого Ренійською районною державною адміністрацією 31 січня 2005 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00519. Цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За життя померлий ОСОБА_2 не залишив заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після померлого є позивач по справі - ОСОБА_1 (донька померлого). Інших спадкоємців немає.

Позивач проживала разом з померлим на час відкриття спадщини , від неї не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 27 лютого 2019 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавались на ім`я померлого ОСОБА_2 , підтверджують родинний зв`язок між позивачем та померлим , підтверджують факт сумісного проживання позивача та померлого, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини , а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 02 лютого 2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,66 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер - НОМЕР_2 , яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на підставі розпорядження Ренійської районної державної адміністрації від 22 липня 2004 року № 257А -2004 та державному акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 , виданого Ренійською районною державною адміністрацією 31 січня 2005 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00519.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова