Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 552/3754/16-ц

провадження № 61-25645св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Сектор з питань усиновлення, опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві раді,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2016 року у складі судді Турченко Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Пікуля В. П., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у її спілкуванні з правнуком та визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини.

Позовна заява мотивована тим, що вона є прабабою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір якого, ОСОБА_4 , було вбито 06 січня 2014 року. 04 лютого 2014 року ОСОБА_2 , на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 лютого 2014 року у справі № 554/7704/13-ц, було визнано батьком ОСОБА_3 і з того часу дитина проживає з ним. Зазначила, що з боку ОСОБА_2 чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною. Бажала приймати участь у вихованні дитини, піклуватися про нього та купувати йому одяг та продукти.

У позовній заяві просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні з правнуком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини: з 16:00 год кожної середи до 16:00 год кожної п`ятниці за місцем її проживання без участі батька; влітку на період не менше одного місяця для оздоровлення за місцем її проживання без присутності батька.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено прабабі ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , час для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім правнуком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: щосуботи з 10 години до 13 години у присутності батька дитини - ОСОБА_2 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно із висновком виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності встановлення способу участі прабаби ОСОБА_1 у вихованні правнука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 11 жовтня 2016 року № 289 вирішено за доцільне встановити час для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім правнуком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прабабі ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином - щосуботи з 10.00 год. до 13.00 год. в присутності батька дитини - ОСОБА_2

Зазначено, що ОСОБА_1 не надано доказів та не доведено у судовому засіданні твердження, що ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з правнуком ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну правову оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що малолітній вік дитини, його індивідуальні потреби для здорового розвитку, а також вік та стан здоров'я ОСОБА_1 , відсутність доказів умов її проживання, вірно оцінені судом першої інстанції та ухвалено правильне рішення, а час, визначений даним рішенням, є достатнім та відповідає принципу розумності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення в частині встановлення часу для участі у вихованні та спілкуванні з правнуком та у ційчастині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що спілкування та виховання правнука у присутності ОСОБА_2 суперечить принципам моралі, оскільки останній, за твердженнями заявниці, є колишнім наркозалежним та перебуває на метадоновій замісній програмі.

Крім того, посилається на те, що вона забезпечена житловими умовами, тому під час перебування на її вихованні, буде забезпечений власним спальним місцем, місцем для ігор та здоровим харчуванням.

Зазначає, що у зв`язку з тим, що вона є інвалідом другої групи, їй важко ходити, тому буде легше виховувати правнука за місцем її проживання.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

З огляду на матеріали справи, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із частинами восьмою, девятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ даної категорії обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

Врахувавши вимоги Конвенції про права дитини, статей 159, 257 СК України, висновок виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності встановлення способу участі прабаби ОСОБА_1 у вихованні правнука ОСОБА_6 , встановивши відсутність протиправних дій прабаби стосовно свого правнука, бажання бачитися, піклуватися та виховувати правнука, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, врахувавши малолітній вік дитини, його індивідуальні потреби у цьому віці для здорового розвитку, а також вік та стан здоров'я ОСОБА_1 та відсутність доказів умов її проживання, суд правильно визначив порядок спілкування прабаби з правнуком у присутності його батька ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вищезазначені обставини справи врахував та погодився із тим, що інтересам малолітньої дитини буде відповідати спілкування зі своєю прабабою у визначений спосіб.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про можливість забезпечити дитину необхідними речами, у тому числі продуктами харчування та місцем для сну, апеляційний суд, вірно оцінив відсутність нформації про умови проживання ОСОБА_1 , яка заперечувала проти доступу до її помешкання, внаслідок чого встановити реальні побутові умови, в яких буде перебувати дитина, неможливо.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, заявник обґрунтував їх неправильним тлумаченням норм матеріального та процесуального права та породжують необхідність переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не є компетенцією суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість його рішення не впливають, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк