Справа № 347/2226/18
Провадження № 22-ц/4808/786/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Пнівчук О.В.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2019 року під головуванням судді Гордія В.І. у м. Косів,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 116 486.68 грн та 1 762 грн судових витрат.

Позов мотивує тим, що згідно умов договору № б/н, укладеного 14 лютого 2008 року банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Сума заборгованості складається з 5 528 грн. заборгованості за кредитом та 110958.68 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 14.02.2008 по 30.10.2017.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Однак, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідач не виконав. Тому, просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції, помилково дійшов висновку, що банком пропущено строки позовної давності.

Посилання суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне з`ясування обставин справи під час дослідження доказів та невідповідність висновків суду цим обставинам.

Суд дійшов помилкового висновку про подання позивачем позовної заяви 07 листопада 2018 року, оскільки така заява подана до суду 07 жовтня 2018 року, що підтверджується долученими до апеляційної скарги доказами.

Останній платіж по картці відповідачем здійснено 02 листопада 2015 року, а тому позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Останній платіж на погашення кредиту відповідачем здійснено 02 листопада 2015 року, а позов про стягнення з нього заборгованості подано ПАТ КБ «ПриватБанк» 07 листопада 2018 року, тобто з пропущенням строків позовної давності.

Щодо посилання позивача на п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, згідно з яким строк позовної давності збільшено до 50 років, апелянт зазначає, що позивачем не надано суду доказів, що саме з цими Умовами та правилами відповідач ознайомився, підписуючи заяву позичальника.

Надана банком анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» не містить ознак узгодження у письмовій формі всіх істотних умов договору, в тому числі щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду номеру картки, номеру відкритого кредитного рахунку, строку дії картки.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що відповідна картка видана відповідачу та доказів зміни кредитного ліміту.

Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В засіданні апеляційного суду 18.06.2019 представник банку підтримала доводи скарги з наведених у ній мотивів. Після оголошення у судовому засіданні перерви, представник банку у дане судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки, тому розгляд апеляційної скарги продовжено без її участі.

У судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка у минулому судовому засідання підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору б/н, який викладено у формі заяви-анкети від 05 березня 2008 року банк відкрив відповідачу кредитну лінію та на день укладення цього договору встановив кредитний ліміт на картковий рахунок в сумі 250 грн.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що на 30 жовтня 2017 року заборгованість позичальника перед банком становить: за кредитом - 5 528 грн, заборгованість за процентами - 110 958,68 грн, а разом 116 486,68 грн.

Останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 02 листопада 2015 року в сумі 132,53 грн, який було спрямовано позивачем на часткове погашення заборгованості.

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Відмовляючи у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що банком пропущено встановлений ст. 267 ЦК України трирічний строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, і позивач більше трьох років не вчиняв жодних дій по поверненню кредитних коштів.

Однак до такого висновку суд прийшов передчасно без належного дослідження дійсних обставин справи та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до розділу 5 «Банківські послуги» заяви позичальника від 05.03.2008 погашення заборгованості за кредитом може проводитися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом або шляхом списанням коштів з дебетової картки клієнта.

Згідно п.1.1 Умов та правил надання банківських послуг визначено на яких умовах «ПриватБанк» пропонує клієнтам платіжні карти, а також інші банківські послуги, вказані у заяві і Пам`ятці клієнта. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом, і таким чином клієнт виражає свою згоду , що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Відповідач, підписавши заяву-анкету, підтвердив своїм підписом те, що він ознайомився і згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Пунктом 5.2 вищенаведених Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадках порушення Держателем чи Довіреною особою вимог діючого законодавства України чи умов даного Договору, чи у випадку виникнення овердрафта, Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) чи визнати карту недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання Держателем чи Довіреною особою держателя своїх боргових зобов`язань або інших зобов`язань згідно даного договору.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з положенням ст. 256 ЦК України та згідно з ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Висновок суду першої інстанції про те, що позов поданий банком після спливу терміну позовної давності є невірним.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Із наданої банком заяви про видачу кредиту, яка підписана позичальником, вбачається, що дата відкриття рахунку № б/н на ім`я відповідача - 14 лютого 2008 року, а строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії катки (а.с.16 т.1)

Із наданої банком довідки про інформацію щодо карткових рахунків ОСОБА_1 вбачається, що відповідач згідно кредитного договору № б/н від 14.02.2008 отримав картки № НОМЕР_1 № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 зі строком дії останньої до квітня 2016 року (а.с.185 т.1).

Ухвалюючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана 07 листопада 2018 року, однак з матеріалів справи та доданих до апеляційної скарги доказів вбачається, що банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом 07 жовтня 2018 року (а.с.31 т.1; а.с.5 т.2).

Оскільки строк дії картки закінчився 30 квітня 2016 року і з позовом до суду банк звернувся 07 жовтня 2018 року, тому висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності сплив, не ґрунтується на вимогах закону та не узгоджується з матеріалами справи.

Визначаючи заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, апеляційний суд виходить з того, що зі змісту розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором вбачається, що на день закінчення строку дії картки, тобто станом на 30 квітня 2016 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 5 531 грн, з яких: 3 235,95 грн - залишок поточної заборгованості за тілом кредиту та 2295,05 грн залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту. Вказана заборгованість за кредитом є доведеною і її слід стягнути з відповідача.

Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за період з 01 травня 2016 року (після закінчення строку дії картки) до 31 липня 2017 року, то підстави для стягнення заборгованості за відсотками за вказаний період відсутні з наступних підстав.

За умовами укладеного сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту 30 квітня 2016 року.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до закінчення строку дії кредитної картки.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 квітня 2016 року відповідач мав, повертати позивачеві кредит, та сплачувати проценти щомісячними платежами за попередній місяць. Починаючи з 01 травня 2016 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, частина перша статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за період з 01 травня 2016 року по 30 липня 2017 року є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При цьому суд враховує постанови Верховного Суду від 10 травня 2018 року справа № 239/100/15-ц провадження № 61-5364св18, від 30 травня 2018 року справа № 264/5662/16-ц провадження № 61-2 св17, від 03 жовтня 2018 року справа № 233/2056/17 провадження № 61-32873св18.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Перебіг позовної давності щодо місячних платежів зі сплати відсотків за користування кредитом починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту.

Тому розмір заборгованості за відсотками слід зменшити до 28308,14 грн, що відповідає розрахунку заборгованості, який міститься у матеріалах справи.

Відтак, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 30 квітня 2016 року становить 33836, 14 грн, з яких 5528 грн - заборгованість за кредитом; 28308,14 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом з 14.02.2008 по 30.04.2016, яку і слід стягнути з ОСОБА_1 на користь банку, частково задовольнивши позовні вимоги.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що постановлене у даній справі судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь банку слід стягнути понесені банком витрати на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , вул. Грушевського 1 Д, м. Київ, 01001, заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 835,14 грн (тридцять три тисячі вісімсот тридцять п`ять гривень чотирнадцять копійок) та 4405 (чотири тисячі чотириста п`ять гривень) грн витрат на оплату судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її підписання і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено і підписано 24 червня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

О.В. Пнівчук