СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________________
Справа № 760/8378/17
№2/760/217/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( заочне)

І . Вступна частина

22 березня 2019 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - адвоката Петраш С.А.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

ІI. Описова частина

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 з вимогами про стягнення з нього заборгованості за договором позики з урахуванням процентів та штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи свої вимоги Позивачка зазначила, що 22 жовтня 2014 року ОСОБА_3 отримав у неї позику в розмірі 11600 доларів США з метою поповнення статутного капіталу ТОВ «Ола Плюс».

Позивачка зазначає, що в розписці не був вказаний строк, на який надається позика, а тому строком виконання зобов`язань слід вважати тридцятий день з дня пред`явлення нею вимоги про повернення коштів. ОСОБА_2 вказує, що вимогу про повернення коштів Відповідач отримав 29.03.2017, а тому кінцевий строк повернення позики настав 29 квітня 2017 року. Не зважаючи на свій обв`язок, як зазначає Позивачка, Відповідач коштів так і не повернув.

У зв`язку з цим Позивачка просить стягнути з Відповідача еквівалент заборгованості в національній валюті - 307632,00 гривень; проценти за користування позикою, нараховані згідно зі ст. 1148 ЦК України, в розмірі 148209,40 гривень; 3% річних в сум 92,28 гривень за період прострочення з 30.04.2017 по 04.05.2017.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав, просив суд задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався за зареєстрованим місцем поживання. Суд, визнав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

ІІІ. Мотивувальна частина

В матеріалах справи наявна копії розписки, написаної від імені ОСОБА_3 22 жовтня 2014 року, в якій зазначено, що під час створення ТОВ «Ола Плюс» в статутний фонд було внесено ОСОБА_2 11600 доларів США по курсу НБУ та передано ОСОБА_3 , який вніс в статутний фонд 5500 доларів США, для відкриття роздрібної торгівлі.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі N 6-1967цс15.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02.07.2014 року зводиться до то того, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду України, слід визнати, що зобов`язання з повернення коштів - це істотна умова договору позики, за відсутності якої неможливо стверджувати про укладення відповідного договору.

Розписка від 22.10.2014, на підставі якої заявлено позов, не містить такої істотної умови договору позики як зобов`язання повернути кошти, строку надання позики, її зміст стосується правовідносин між засновниками товариства. Тому наявна у справі розписка не є належним доказом укладення договору позики.

Наведене вище свідчить про необґрунтованість заявлених вимог з наведених у позовній заяві підстав.

З урахуванням викладеного позов задоволенню не підлягає.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись статтями 161, 525, 526, 625, 1048, 1050 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 209, 212-215, 218, 223, 226 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати віднести на рахунок Позивача.

3.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

4.Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: