КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 червня 2019 року Київський Апеляційний Суд у складі судді судової палати в цивільних справах Сліпченка О.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

18 червня 2019 року засобами поштового зв`язку позивач відправив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, яка надійшла на адресу суду 21 червня 2019 року.

Апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до Закону України № 2147-VII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, було внесено зміни до ЦПК України, зокрема статтею 355 передбачено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Проте, згідно із пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційної скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана безпосередньо до апеляційного суду, а не до суду першої інстанції, її необхідно повернути апелянту без розгляду.

Дане судове рішення не перешкоджає апелянту подати належним чином оформлену апеляційну скаргу, разом із доданими до неї письмовими матеріалами, та заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції не приймає висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року за результатами розгляду справи за №514/134/17, оскільки такий висновок суперечить положенням пп.15.5 п.15 частини 1 Перехідних положень ЦПК України.

У зв`язку із викладеним, повернення апеляційної скарги без розгляду не є порушенням права на справедливий судовий захист і не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року повернути без розгляду.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала скаргу, разом з оригіналом апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами, роз`яснивши її право на звернення з апеляційною скаргою до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О.І. Сліпченко