ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 року м. Одеса

справа № 523/1371/18

провадження № 22-ц/813/149/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 квітня 2018 року у складі судді Середи І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, призначених заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2015 року (а.с.1-3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2015 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з 27 травня 2015 року і до досягнення донькою повноліття. Спільне життя з відповідачкою у нього не склалося. На теперішній час він не працює, не має регулярного доходу, має на утриманні матір ОСОБА_4 , сплачує комунальні послуги, розмір яких значно підвищився, та купує продукти харчування, речі дитині. Від надання допомоги доньці він не відмовляється, однак не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 4 000 грн.

Враховуючи вимоги ст.192 СК України, позивач просив суд зменшити розмір аліментів до 800 грн. щомісячно, до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відповідач за фахом є штурманом далекого плавання, приховує від суду свої заробітки, рішення суду про стягнення аліментів добровільно не виконує, аліменти не платить, свідомо збільшуючи заборгованість з несплати аліментів, допомоги не надає (а.с.20-23).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково (а.с.85,86-87)

Зменшено розмір аліментів, визначений заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2015 року у справі № 523/8154/15 з 4 000 грн. та стягувато з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1 000 грн. щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.85,86-87).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач з середини 2017 року не отримує постійного доходу, не працевлаштований, а з 23 лютого 2018 року перебуває на обліку як безробітний, на його утриманні перебуває мати ОСОБА_4 , яка отримує пенсію за віком у розмірі 1 771,43 грн. і знаходиться на диспансерному обліку.

Доводи апеляційної скарги та відзиву

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 (а.с.62-63).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, не врахував, що після винесення заочного рішення Суворовським районним судом м.Одеси від 26 серпня 2015 року зміни матеріального та сімейного стану у ОСОБА_2 не відбулись. Він як ходив у рейси помічником капітана, заробляючи великі гроші, так і робить, іншої сім`ї він не має, погіршення стану здоров`я у нього не відбулось. З наданих позивачем суду чеків вбачається, що продукти ОСОБА_2 купував собі, а ні дитині, оскільки дитина у 3,5 роки не вживає таких продуктів як: чіпси, кока-колу, смажений арахіс, скумбрію копчену, гриби тощо. Крім того, зазначила, що 20 липня 2017 року ОСОБА_2 придбав двохкімнатну квартиру.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на законність рішення суду та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.128-130).

У вересні 2018 року ОСОБА_1 надала суду заперечення на відзив ОСОБА_2 , в яких посилалась на безпідставність доводів відзиву та відсутність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину (а.с.133-139).

Рух справи в апеляційній інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження (а.с.118).

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 ліквідовано апеляційний суд Одеської області та утворено Одеський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Одеську область, з місцезнаходженням у місті Одесі.

За вимогами ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 січня 2019 року в газеті «Голос України» №1 (7007) опубліковано повідомлення голови новоутвореного Одеського апеляційного суду про початок роботи Одеського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Одеського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2019 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Колеснікова Г.Я. та суддів, які входять до складу колегії: Сєвєрову Є.С., Вадовську Л.М. (а.с.154).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 січня 2019 року справу прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду (а.с.155-156).

Позиція апеляційного суду

Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання не з`являлась, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.187-191,199-203,220). Відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у її відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

За нормами ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони з 14 жовтня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,6).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28 лютого 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Позивач і відповідачка проживають окремо, дитина проживає із відповідачкою та перебуває на її утриманні.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн., щомісяця, починаючи з 27 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Як вбачається зі змісту вказаного рішення підставою для його прийняття стало те, що ОСОБА_2 , працює на суднах іноземних компаній на посаді другого помічника капітана з окладом 2 600 євро на місяць, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має (а.с.7).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30 березня 2018 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 та звільнено його від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини, яка нараховувалась на підставі виконавчого листа №523/8154/15-ц, виданого 10 вересня 2015 року Суворовським районним судом м.Одеси у розмірі 124 645,15 грн. Рішення обґрунтовано тим, що відсутня вина ОСОБА_2 в утворенні заборгованості, оскільки йому не було відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів та виконавчого листа, і непред`явлення ОСОБА_1 виконавчого листа без поважних причин до виконання тривалий час. Так, судом було встановлено, що стягувачем ОСОБА_1 виконавчий лист був отриманий 02 вересня 2015 року, а пред`явлений до виконання лише 11 грудня 2017 року. Постановою державного виконавця Роздільнянського ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 19 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження, проведено розрахунок і визначено заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за період з 27 травня 2015 року по 31 січня 2018 року у розмірі 123 645,15 грн.

Вказане рішення Суворовського районного суду м.Одеси було скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 06 березня 2019 року та у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено з підстав не доведеності позову.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З огляду на те, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину винесено 26 серпня 2015 року, для зменшення розміру аліментів позивачу слід довести, що після винесення рішення суду у нього відбулись відповідні зміни, передбачені нормами ст.192 СК України.

На підтвердження обґрунтованості позову ОСОБА_2 надав суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, довідку Державного центра зайнятості Роздільнянського РЦС від 26 лютого 2018 року за № 77 про перебування на обліку як безробітний з 23 лютого 2018 року, чеки на купівлю ліків та продуктів, документи про стан здоров`я ОСОБА_4 та її доходи.

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 24 січня 2018 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 за 3-4 квартали 2015 року, 2016 рік та 1-3 квартали 2017 року, тобто період після винесення рішення суду про стягнення аліментів (а.с.9).

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 був працевлаштований на судні під іноземним прапором за посередництва ТОВ «Мінерва Менінг Ейдженсі» з 01 січня 2017 року по 16 лютого 2017 року та за умовами індивідуального трудового договору заробітна плата склала 3 550 доларів США на місяць, проти чого не заперечував позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 04 червня 2019 року (а.с.42).

Однак, надані позивачем відомості ДФС України від 24 січня 2018 року не містять інформації про отримані ним доходи у період з 01 січня 2017 року по 16 лютого 2017 року, що свідчить про те, що ОСОБА_2 ,отримавши дохід від працевлаштування на судні у зазначений період, не надав відповідні відомості до ДФС України про свої доходи.

Крім того, як до моменту винесення Суворовським районним судом м.Одеси рішення від 26 серпня 2015 року про стягнення аліментів, так і після - відомості про отримання ОСОБА_2 доходів в ДФС Україні відсутні, окрім другого кварталу 2015 року отримання 40 000 грн. від продажу (обміну) рухомого майна.

З урахуванням вимог ст.ст.77,79 ЦПК України колегія суддів не може визнати відомості з ДФС України від 24 січня 2018 року належним та достовірним доказом відсутності доходів у позивача, тому не приймає їх до уваги.

З довідки Державного центру зайнятості Роздільнянського РЦЗ за № 77 від 26 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний з 23 лютого 2018 року (а.с.25,56). Аналогічна довідка від 02 травня 2019 року про перебування ОСОБА_2 на обліку з 23 квітня 2019 року (а.с.234).

Тимчасове безробіття саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 став на облік як безробітний 23 лютого 2018 року, в той час як позов подав до суду 01 лютого 2018 року, тобто вже після подачі позову, що не може свідчити про погіршення його майнового стану.

Надані позивачем копії чеків про купівлю ліків не можуть свідчити про купівлю цих медикаментів саме дитині без відповідних призначень лікаря. Так само не доведено купівлю продуктів саме дитині (а.с.45-53). Крім того, зазначені документи не відносяться до предмету доказування, з огляду на положення ст.192 СК України.

Відносно посилання позивача, що на його утриманні знаходиться мати колегія суддів прийшла до висновків про недоведеність зазначеного доводу з огляду на таке.

Матеріали справи не містили доказів того, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_2 . Зазначені докази були надані лише суду апеляційної інстанції у судовому засіданні 04 червня 2019 року (а.с.235-237). Тому у суду першої інстанції не було доказів того, що ОСОБА_4 є матір`ю позивача.

З довідки Роздільнянського об`єднаного УПФУ Одеської області від 24 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 за грудень 2017 року отримала пенсію за віком у розмірі 1771,43 грн. (а.с.10,58). При цьому, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено з 01 грудня 2017 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі - 1700 грн., а для осіб, які втратили працездатність: з 1 грудня 2017 року - 1373 грн.

Наявна в матеріалах справи виписка із медичної карти хворого Роздільнянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 23 лютого 2018 року свідчить, що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку в Марьяновській АСМ з діагнозом: ІБС, стенокардія напруги і спокою ІІІ ф.кл. АКС, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня 2 ризик 4. СНП-А №УНА ІІІст. ДЕП ІІ ст.змішаного ґенезу. Однак, суду не надано жодного доказу на підтвердження придбання позивачем ліків за призначенням лікаря або що він ніс інші фінансові затрати з цього приводу.

На підставі наведеного, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про перебування мати позивача ОСОБА_4 на утриманні позивача.

На вимогу суду апеляційної інстанції головний центр обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України надав відомості щодо перетинання державного кордону ОСОБА_2 (а.с.169-172, 214).

З урахуванням наявної в матеріалах справи інформації, позивач після винесення заочного рішення Суворовського районного суду від 26 серпня 2015 року про стягнення аліментів, неодноразово періодично перетинав державний кордон України (а.с.197,214).

Так, під час винесення рішення Суворовським районним судом про стягнення аліментів (справа була розглянута в заочному порядку!) ОСОБА_2 перебував за межами України та повернувся 02 жовтня 2015 року. Після чого ОСОБА_2 , перетинаючи кордон, знаходився за межами України такі періоди:

-з 29 лютого 2016 року по 16 серпня 2016 року (6 місяців);

-з 07 грудня 2016 року по 17 лютого 2017 року (2,5 місяці);

-з 24 вересня 2017 року по 14 лютого 2018 року (5 місяців);

-з 03 травня 2018 року по 01 квітня 2019 року (11 місяців).

Посилання позивача на те, що він у зазначені періоди перебував у друзів за межами країни, а не працював на іноземних суднах спростовується наданим відповідачем документом, з якого вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працював другим офіцером на іноземних судах у періоди:

-з 01 березня 2016 року по 14 серпня 2016 року;

-з 08 грудня 2016 року по 16 лютого 2017 року;

-з 25 вересня 2017 року по 12 лютого 2018 року

із встановленою заробітною платою мінімум 3 500 доларів США в місяць (а.с.224-225).

На вимогу суду апеляційної інстанції позивачем не надано діючий паспорт моряка та послужну книжку (а.с.169-172).

Судова колегія, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшла до висновку, що у відповідача не відбулись зміни, передбачені нормами ст.192 СК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів та неспроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному у судовому рішенні розмірі не є достатньо обґрунтованим. Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу малолітній доньці суд належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у сумі 1 000 грн., не провівши належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану позивача, а також інтересів дитини.

Приймаючи до уваги, що сплата аліментів позивачем, який має вищу морську освіту, працює за фахом та проживає у м.Одесі, у розмірі 4 000 грн. щомісячно не є надмірним тягарем для позивача, а його зменшення не відповідає інтересам дитини, враховуючи баланс інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність неспроможності ОСОБА_2 сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2015 року.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Керуючись ст.ст.374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 квітня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 червня 2019 року.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков