Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 308/3359/14-ц

провадження № 61-47485 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2015 року у складі судді Данко В. Й. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 08 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06/1825-К-07, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США зі сплатою 11,95 процентів річних за користування грошовими коштами, на строк до 07 жовтня 2036 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договори поруки

№ 06/1827П-07, № 06/1826П-07, за умовами яких поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором

№ 06/1825-К-07 від 08 жовтня 2007 року в повному обсязі.

Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

08 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира, загальною площею 49,3 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 14 листопада 2014 року становить 17 541,48 доларів США, що еквівалентно 270 314,17 грн, з яких:

582,35 доларів США прострочена заборгованість по кредиту; 15 170,41 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 1 608,94 доларів США - проценти за користування кредитними коштами; 2 770,41 грн - нарахована пеня.

Посилаючись на наведене, ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути солідарно

з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі

17 361,70 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі НБУ) складає 267 543,80 грн, та пеню у розмірі 2 770,41 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

12 січня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №06/1825-К-07 від 08 жовтня 2007 року в розмірі

267 543,80 грн та пеню в розмірі 1 385,20 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконувала, а тому вимоги банку про стягнення з неї заборгованості є обгрунтованими. З огляду на положення частини третьої статті 551 ЦК України, невеликий розмір доходів ОСОБА_1 та офіційно визнану фінансову кризу, суд вважав необхідним зменшити розмір нарахованої пені з 2 770,41грн до 1 385,20 грн та дійшов висновку, що вимоги ПАТ «Універсал Банк» до поручителів про виконання солідарного з боржником зобов`язання за кредитним договором заявлено з пропуском шестимісячного строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки позивач направив поручителю ОСОБА_3 вимогу про дострокове погашення кредиту 01 квітня 2010 року, а з позовом до поручителів звернувся лише 18 березня 2014 року, що свідчить про припинення поруки і є підставою відмови у задоволенні позовних вимог банку до поручителів.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №06/1825-К-07 від 08 жовтня 2007 року в розмірі 17 361,70 доларів США, що за курсом НБУ станом на

14 листопада 2014 року складає 267 543,80 грн.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2015 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №06/1825-К-07 від 08 жовтня 2007 року в розмірі 17 361,70 доларів США, що за курсом НБУ складає

267 543,80 грн, з яких: 582,35 доларів США прострочена заборгованість по кредиту; 15 170,41 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту;

1 608,94 доларів США - проценти за користування кредитними коштами та пеня у розмірі 2 770,41 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №06/1825-К-07 від 08 жовтня 2007 року в розмірі 17 361,70 доларів США, що за курсом НБУ складає 267 543,80 грн, з яких: 582,35 доларів США прострочена заборгованість по кредиту;

15 170,41 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 1 608,94 доларів США - проценти за користування кредитними коштами та пеня у розмірі

2 770,41 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позичальник ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконувала, а тому вимоги банку про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими. Ураховуючи, що 18 листопада 2013 року банк надіслав поручителям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 листи-вимоги про необхідність погашення, з моменту отримання цієї вимоги, простроченої заборгованості за кредитним договором (у випадку невиконання якої, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту її отримання) та не виконання поручителями зазначених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги про стягнення простроченої заборгованості настав строк виконання основного зобов`язання. З позовом до суду, в тому числі, з вимогами до поручителів, банк звернувся 18 березня 2014 року, тобто в межах шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що порука не є припиненою з підстав передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України. Крім того, апеляційний суд вказав, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає кілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. Кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є, а тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню, як з боржника так із поручителів, окремо.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій вона, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2015 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року, і ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що апеляційний суд не урахував, що позивач 01 квітня 2010 року звернувся з вимогою до поручителів про дострокове повернення кредитних коштів, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією такої вимоги, тоді як з позовом до суду банк звернувся 18 березня 2014 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України, що свідчить про припинення поруки. Крім того, суди попередніх інстанцій не урахували, що після пред`явлення банком до позичальника вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, він втрачає право нараховувати передбачені договором проценти, а тому нарахування процентів після припинення строку кредитування (направлення вимоги у квітні 2010 року) є безпідставним.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ «Універсал Банк», у якому зазначало, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно з`ясували обставини справи та ухвалили законні і обгрунтовані судові рішення, підстави для їх скасування відсутні. Крім того, зазначило, що посилання у касаційній скарзі на пред`явлення банком вимоги до поручителя ОСОБА_3 від 01 квітня 2010 року № 041/370 є помилковим, оскільки станом на квітень

2010 року у позичальника була відсутня заборгованість за кредитним договором.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 08 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06/1825-К-07, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 20 000,00 доларів США із сплатою

11,95 процентів річних за користування грошовими коштами, на строк до

07 жовтня 2036 року.

Умовами кредитного договору передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами, позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є

ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договори поруки

№ 06/1827П-07 та № 06/1826П-07 відповідно, за умовами яких поручителі поручилися за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 06/1825-К-07 від 08 жовтня 2007 року в повному обсязі.

Пунктом 12 договорів поруки визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором боржником чи поручителем.

Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

08 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 , укладено договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира, загальною площею 49,3 кв.м, житловою площею

27,1 кв.м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

18 листопада 2013 року ПАТ «Універсал Банк» надіслав позичальнику ОСОБА_1 та поручителям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вимогу про погашення, з моменту її отримання, простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги. Зазначені вимоги боржниками не виконані.

Станом на 14 листопада 2014 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 17 541,48 доларів США, що за курсом НБУ складає

270 314,17 грн, з яких: 582,35 доларів США прострочена заборгованість по кредиту; 15 170,41 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту;

1 608,94 доларів США - проценти за користування кредитними коштами, та пеня у розмірі 2 770,41 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 541,48 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14 листопада 2014 року складає

270 314,17 грн, з яких: 582,35 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту; 15 170,41 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту;

1 608,94 доларів США - проценти за користування кредитними коштами;

2 770,41 грн - пеня, апеляційний суд вважав установленим та доведеним факт зазначеної суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Такого висновку апеляційний суд дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

З матеріалів справи убачається, що банк скористався своїм правом дострокового повернення частини кредиту та сплати процентів, закріпленим у частині другій статті 1050 ЦК України, звернувшись у листопаді 2013 року до відповідачів з вимогою про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, у випадку невиконання якої, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту її отримання, а тому з урахуванням невиконання такої вимоги, з

18 січня 2014 року настав строк виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Суди попередніх інстанцій зазначеного не урахували, неправильно встановили строк дії кредитного договору з урахуванням застосованого права банку на дострокове повернення кредиту, у зв`язку з чим ПАТ «Універсал Банк» з 18 січня 2014 року не мало правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом та пені.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, а тому пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями у національній валюті України гривні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі №6-2667цс16.

Вирішуючи спір, суди зазначених вимог закону не врахували, не звернули увагу, що банк здійснював нарахування пені у доларах США, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ з конвертуванням заборгованості у національну валюту.

Ураховуючи наведене, висновок судів попередніх інстанцій щодо правильності нарахування заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором та наявності у неї заборгованості перед банком у заявленому ним розмірі є передчасним.

Щодо доводів касаційної скарги про припинення поруки

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання за кредитним договором. Станом на квітень 2010 року у ОСОБА_1 була відсутня заборгованість за кредитним договором у розмірі, визначеному у вимозі банку від 01 квітня

2010 року № 041/370, що була направлена поручителю ОСОБА_3 Зазначена вимога, як зазначив представник ПАТ «Універсал Банк» була направлена помилково, а суд апеляційної інстанції обгрунтовано не взяв її до уваги. До того ж, матеріали справи не містять доказів направлення вимоги від 01 квітня

2010 року поручителю ОСОБА_4 та позичальнику ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведене, безпідставними є доводи касаційної скарги про не урахуванням судами попередніх інстанцій припинення поруки ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском ПАТ «Універсал Банк» заявлення до них вимог протягом шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України, з посиланням на те, що 01 квітня 2010 року ПАТ «Універсал Банк» банк направив вимогу ОСОБА_3 про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а з позовом до суду звернувся 18 березня 2014 року.

Разом з тим, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за кредитним договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК Українипорука припиняється в частині певних щомісячнихзобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 14-145цс18.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд не урахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а тому не встановив, коли саме позичальник здійснив останні платежі по тілу кредиту і по процентам за користування кредитом, та у зв`язку з цим не перевірив, чи пред`явив банк вимогу до поручителів у межах шести місяців за кожним щомісячним платежем, та чи припинилась порука за окремими платежами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини у справі, а тому судове рішення апеляційного суду не може вважатись таким, що відповідає вимогам законності та обгрунтованості, визначеним частиною першою статті 263 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко