КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3519/2019 Головуючий у 1 інстанції - Гончарук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Десятої київської нотаріальної контори, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Десятої київської нотаріальної контори, Бабкіної В.В. про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що ОСОБА_2 була дружиною померлого ОСОБА_4 з 29.08.1990 року . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Під час спільного проживання подружжя мали заощадження, які тримали на рахунках в банку, проте банківські рахунки були відкритті на ім`я ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 була відкрита спадкова справа. У спадкодавця ОСОБА_4 були діти від першого шлюбу та спадкове майно ділилось у відповідності до часток кожного з спадкоємців.

03.03.2015 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, позивач ОСОБА_2 вважає, що свідоцтво видано з порушенням її частка в спадковому майні, оскільки вона була зменшена на 1/3.

21.11.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про скасування свідоцтв. Нотаріусом було призначено зустріч всіх спадкоємців, проте відповідач ОСОБА_3 не з`явилась.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року в задоволені позову ОСОБА_2 до Десятої київської нотаріальної контори, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заперечення на позовну заяву, викладені Десятою київською нотаріальною конторою від 05.09.2018 року були викладені не на фірмовому бланку Десятої київської нотаріальної контори, без її печатки і без вихідного номеру, а подані на простому аркуші паперу, без жодної ідентифікації того, що це є відповідь саме Десятої київської нотаріальної контори, а не сторонньої особи.

Вказує, що місцевим судом не була надана належна оцінка, тому факту, що грошові вклади, були саме спільним сумісним майном подружжя.

Представник позивача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки вимоги про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя під час судового розгляду не заявлялось.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 була дружиною померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № 1182 від 29.08.1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, Серія НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

03.03.2015 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. позивачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна та ОСОБА_5 В свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна, оскільки сестра відмовилася від спадщини на її користь. Зареєстровано в реєстрі за № 1-238.

03.03.2015 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. позивачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна та ОСОБА_5 В свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна. Зареєстровано в реєстрі за № 1-239.

Частиною 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 27 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Після оформлення спадкових прав на все спадкове майно і одержання свідоцтва про право на спадщину, без визнання цього свідоцтва недійсним, при відсутності згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину про внесення змін до нього, оформлення спадкових прав на це майно за іншою особою і видача їй свідоцтва про право на таке майно неможлива (ст. ст. 1296, 1297, 1300, 1301 ЦК України).

Посилаючись на ту обставину, що позивачем не ставилось питання про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, залишеного після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Майно, набуте подружжям в період їх шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя в силу вимог закону, якщо протилежне не буде доведено сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, грошові вклади, були зроблені спадкодавцем в період перебування його у шлюбі із позивачем ОСОБА_2

Видаючи свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом повинна бути врахована частка подружжя, з яким спадкодавець перебував у шлюбі, а також визначена частка майна, яка була особистою власністю спадкодавця та на час його смерті становила спадкову масу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач, пославшись на те, що видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, порушено її право на спільне сумісне майно подружжя, як на підставу свого позову про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, додатково звертатись із вимогою про визнання такого майна спільною сумісною власністю подружжя, не повинна, оскільки це і є підставою позову про визнання свідоцтва недійсним.

Із матеріалів справи вбачається, що вклади, з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що були зроблені спадкодавцем ОСОБА_4 в Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанку» та у філії «Центральне РУ» АТ Банк «Фінанси та кредит» внесені до банківських установ в період шлюбу спадкодавця із позивачем, що в силу вимог закону при видачі свідоцтва про право на спадщину повинно було визначатися як спільне сумісне майно подружжя, а відповідно і розподілятися між спадкоємцями після визначення саме спадкової маси.( а.с.6, 7).

Суд першої інстанції не дав належної оцінки зазначеним обставинам, прийшов до висновків , які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що заперечення на позовну заяву Десятої київської нотаріальної контори від 05.09.2018 року викладені не в належній формі, оскільки містять підпис повноважної особи - завідувача Десятої київської нотаріальної контори Ткач Т.В. із зазначенням дати підпису, оскільки ці обставини не впливають на законність рішення суду.

Колегія суддів також не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що це питання вже було предметом розгляду судом та позивачу було відмовлено у задоволенні позову, оскільки позивач в 2016 році зверталася до суду з позовом до нотаріуса, а не до спадкоємців ( а.с. 50-52)

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсним.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 березня 2015 року, видане державним нотаріусом Десятої київської нотаріальної контори за реєстровим № 1-238 та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 березня 2015 року, видане державним нотаріусом Десятої київської нотаріальної контори за реєстровим № 1-239 недійсними.

Постанова набирає законної сили з моменту його прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: