ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4574/19 Справа № 183/2116/17 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Страхова компанія «ПрАТ «Страховий союз» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Новомосковську Дніпропетровської області, з вини відповідача, яка порушила Правила дорожнього руху під час керування автомобілем Мазда 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазначений автомобіль, що належить позивачеві, отримав механічні пошкодження. Відповідач визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на неї накладене стягнення. Згідно висновку експертного дослідження від 11.05.2017 року вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Мазда -6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 376113 грн. За проведення цього дослідження позивачем було сплачено 1500 грн., які він відносить до судових витрат. Також позивач зазначає, що він був змушений скористатися послугами евакуатора, які йому обійшлися в 1600 грн., та понести витрати на повідомлення відповідача про проведення товарознавчої експертизи у розмірі 49,20 грн. Вказаними обставинами позивачу спричинена моральна шкода, яку він оцінює у сумі 50000 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду у розмірі 379262 грн., а також моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду у розмірі 379252,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 4112,70 грн., витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 1000 грн., а всього 5112,70 грн. В іншій частині позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2019 року без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористались.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про зупинення провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки Мазда 6.2.5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , його власником є ОСОБА_2 .

Згідно з постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року по справі № 183/501/17 (3/183/319/17) про адміністративне правопорушення, водія ОСОБА_4 визнано винною в тому, що вона 31 березня 2017 року о 03.00 годині, керуючи автомобілем Мазда 6, державний номер НОМЕР_1 , не вибрала безпечної швидкості, не врахувала дорожню обстановку, внаслідок чого скоїла наїзд на в`їзну стеллу, ліхтарний стовп, бордюри, паркан та бетонну плиту, що належить АЗС «Скай».

11 травня 2017 року за заявою ОСОБА_2 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 складено висновок по визначенню вартості матеріального збитку, вартості відновлювального ремонту, спричиненого володільцю КТЗ, згідно з яким встановлено, що вартість матеріального збитку спричиненого володільцю автомобіля Мазда 6.2.6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 376113 грн. Вартість експертного дослідження становить 1500,00 грн.

За клопотанням відповідача судом призначалася судова автотоварознавча експертиза, проведення якої доручалося Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, за результатами якої судовий експерт не визначив вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Мазда 6,2,5», державний номер НОМЕР_1 , оскільки на момент огляду було встановлено відновлення двох колісних дисків та проведення заміни пневматичних шин.

Враховуючи вищезазначене, а також на підставі висновку експертного дослідження від 11.05.2017 року, як належного та допустимого доказу, суд прийшов до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана пошкодженням належного йому автомобіля, у сумі 376113 грн.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на недоведеність наявності душевних страждань позивача, які істотно вплинули на його звичний спосіб життя та зміну життєвих відносин, та не надання доказів погіршення стану його здоров`я.

В своїй апеляційній скарзі апелянт не погоджується з висновком експертного дослідження від 11.05.2017 року, який проведений оцінювачем ОСОБА_5 , оскільки складений з порушенням ЗУ Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, Національним стандартом № 1 Загальні засади оцінки майна і майнових прав та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на висновки судової автотоварознавчої експертизи №15/12.2/79 від 07.06.2018 року про неможливість визначення розміру спричиненої матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ внаслідок ДТП через те, що автомобіль частково було відновлено.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Як вбачається, в матеріалах справи міститься квитанція про оплату повідомлення ОСОБА_1 щодо проведення експертного дослідження (а.с. 39 т. 1). Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належності та допустимості експертного дослідження від 11.05.2017 року, оскільки на дослідження експертом викликалася ОСОБА_1 . Крім того, ні відповідачем, ні її представником вказаний висновок не оскаржувався, порушень під час його складання судом не виявлені.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року ОСОБА_1 була визнана винною у скоєнні ДТП, яка сталася 31.03.2017 року та у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП, і на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн.

На час ухвалення оскаржуваного рішення вказана постанова набрала законної сили 10 травня 2017 року і ні апелянтом, ні її представником не була оскаржена.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник, особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене та наявність постанови суду, якою встановлено вину відповідача у вчиненні ДТП, колегія суддів погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції про стягнення матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова