Ухвала

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 536/166/16-ц

провадження № 61-5803св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Максимівська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року у складі судді Степаненка Ю. І. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Обідіної О. І., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - Максимівська сільрада) від 10 грудня 2012 року надано йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду сільськогосподарського призначення (сіножаті) орієнтовною площею 8,2 га для ведення товарного виробництва із земель запасу Максимівської сільради та запропоновано йому подати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розгляду та затвердження у встановленому законом порядку.

Рішенням Максимівської сільради від 12 квітня 2013 року внесено зміни до рішення від 10 грудня 2012 року, а саме надано йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду сільськогосподарського призначення (сіножаті) орієнтовною площею 8,2 га для ведення фермерського господарства, із земель запасу Максимівської сільради.

У подальшому Приватним підприємством «Бюро земельного кадастру» було розроблено Проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для ведення фермерського господарства із земель не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів в селі Максимівка Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, який 24 грудня 2013 року було погоджено Відділом Держземагентства у Кременчуцькому районі Полтавської області.

Рішеннями Максимівської сільради від 25 квітня 2014 року йому було відмолено у затвердженні проекту землеустрою та відмінено рішення Максимівськської сільради від 10 грудня 2012 року про надання йому та ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою.

Не погодившись із зазначеними рішеннями від 25 квітня 2014 року, він оскаржив їх до Кременчуцького районного суду Полтавської області рішенням якого від 23 грудня 2015 року визнано незаконними та скасовано рішення Максимівської сільpaди в частині, що стосується надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою та рішення від 25 квітня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства».

Рішенням Максимівської сільради від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,28 га за рахунок земель не відведених у власність та постійне користування в межах населених пунктів в селі Максимівка Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Вважає, що дане рішення є незаконним та таким, що прийняте з порушенням його прав, оскільки він також має право на одержання даної земельної ділянки у користування, у зв`язку з чим це рішення підлягає скасуванню, оскільки на час прийняття оспорюваного рішення земельна ділянка вже була сформована,в Державному земельному кадастрі внесені всі її відомості, в тому числі щодо її цільового призначення. Рішення Максимівської сільради від 12 квітня 2013 року, яким йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є чинним, а рішення Максимівської сільради від 25 квітня 2014 року були скасовані в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 зазначив, що Максимівською сільрадою при здійсненні розгляду його заяв та заяви ОСОБА_2 було допущено порушення його прав на отримання у користування бажаної земельної ділянки для ведення фермерського господарства, оскільки він першим отримав на це право, дотримався встановлених для цього умов та порядку, не вчиняв дій, які б свідчили про зміну своїх намірів або відмову від них, у зв`язку з чим просив визнати незаконним і скасувати рішення 59 сесії шостого скликання Максимівської сільради від 16 жовтня 2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_2 ».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення 59 сесії шостого скликання Максимівської сільради від 16 жовтня 2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_2 ». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 в силу принципу правової визначеності мав правомірні очікування на реалізацію свого права на оренду земельної ділянки в селі Максимівка Кременчуцького району для ведення фермерського господарства. Максимівською сільрадою при розгляді заяви ОСОБА_2 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою було допущено порушення прав позивача ОСОБА_1 на отримання у користування бажаної земельної ділянки для ведення фермерського господарства, оскільки він перший отримав на це право, дотримався встановлених для цього умов та порядку, не вчинив дій, які б свідчили про зміну своїх намірів або відмову від них.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що докази та обставини, наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують. При ухваленні рішення місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Порушень, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів апеляційного суду не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не отримав жодного документа, які б підтвердив його право володіння чи користування спірною земельною ділянкою, тобто його право на зазначену ділянку, порядок реалізації яких повинен був започаткуватися рішеннями Максимівської сільради від 10 грудня 2012 року та від 12 квітня 2013 року залишилися нереалізованими, тобто не виникли взагалі. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, тому у позивача відсутні будь-які правові підстави стверджувати, що він має першочергове право на спірну земельну ділянку. Поза увагою судів попередніх інстанцій залишилося те, що рішення Максимівської сільради від 25 квітня 2014 року було скасовано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області лише 23 грудня 2015 року, тобто на дату прийняття сільрадою рішення 16 жовтня 2015 року зазначені рішення були чинними, що повністю виключає незаконність рішення від 16 жовтня 2015 року саме за цієї підстави. Висновки судів попередніх інстанцій про те, що Максимівська сільрада не здійснювала владні управлінські функції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки в цих правовідносинах сільрада реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У вересні 2016 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу і просив її відхилити, посилаючись на те, що при вирішенні питання про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою Максимівська сільрада проігнорувала існування вже розробленого на його замовлення проекту землеустрою, який було в установленому законом порядку погоджено у відділі Держземагенства у Кременчуцькому районі Полтавської області. На час прийняття оспорюваного рішення Максимівська сільрада не врахувала і той факт, що спірна земельна ділянка вже була сформована. Суди попередніх інстанцій правильно застосували норми процесуального права, зокрема частини третю статті 61 ЦПК України 2004 року, та врахували рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2015 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Кременчуцького районного суду Полтавської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 січня 2018 року справу № 536/166/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 оскаржує рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року, зокрема з підстав порушення правил предметної юрисдикції, справу необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частиною шостою статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до Максимівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк І. М. Фаловська