Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 504/3830/15-ц

провадження № 61-21495св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараш А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комінтернівська районна рада Одеської області, правонаступником якої є Лиманська районна рада Одеської області, комунальне підприємство «Редакція газети «Слава хлібороба» Комінтернівської районної ради Одеської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області в складі судді Доброва П. В. від 03 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області в складі суддів: Сидоренко І. П., Погорєлової С. О., Цюри Т. В., від 13 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комінтернівської районної ради Одеської області, правонаступником якої є Лиманська районна рада Одеської області, КП «Редакція газети «Слава хлібороба» Комінтернівської районної ради Одеської області про допуск до робочого місця.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року було відмовлено у відкритті провадження у даній справі, у зв`язку із публічністю спору та необхідністю його розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 груд 2015 року скасовано ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду від 25 січня 2016р. було відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_1

Позов обґрунтовано тим, що згідно рішення Комінтернівської районної ради Одеської області за № 357-У від 15 липня 2010 року, та розпорядження Комінтернівської районної ради Одеської області за № 196 від 12 листопада 2010 року він був призначений на посаду головного редактора КП «Редакції газети «Слава хлібороба» терміном на 2 роки з дня підписання контракту. 12 листопада 2010 року між ним та Комінтернівською районною державною адміністрацією Одеської області в особі голови Китайської Т. С. було укладено контракт строком до 12 листопада 2010 року.

Згідно наказу № 99 по КП «Редакції газети «Слава хлібороба» від 17 грудня 2012 року він знаходився у відпустці до 31 грудня 2012 року. Відповідно до наказу № 101 по КП «Редакції газети «Слава хлібороба» від 31 грудня 2012 року із 03 січня 2013 року він вибув у другу частину чергової відпустки за 2012 рік, та 02 січня 2013 року передав на час своєї відпустки виконання обов`язків головного редактора та печатку редакції газети своєму заступнику Гайдаржи А. Г. , а установчі документи підприємства головному бухгалтеру Кушнір О. О . Під час відпустки з ним стався гіпертонічний криз, та він находився на лікуванні в період з 04 січня 2013 року по 24 квітня 2013 року з діагнозом гіпертонічна хвороба 1 ступеню, та в подальшому йому було призначено 2 групу інвалідності зі статусом інваліда війни.

Під час його відпустки головою Комінтернівської районної ради було видано розпорядження № 117/2012-кр від 28 грудня 2012 року про його звільнення з займаної посади з 31 грудня 2012 року згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

Позивач вважає, що він був звільнений з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки після закінчення строку дії контракту трудові відносини між Комінтернівською районною радою та ним фактично тривали, а розпорядження від 28 грудня 2012 року про його звільнення на сесії районної ради не затверджувалося, розрахунок з ним при звільненні не проведено. Крім того, указано, що вирішення питання про звільнення головного редактора КП «Редакція газети «Слава хлібороба» не входить до компетенції голови районної ради, та голова районної ради при винесенні розпорядження від 28 грудня 2012 року вийшов за межі своїх повноважень, та трудові відносини між ним та Комінтернівською районною радою Одеської області є такими, що фактично тривають до цього часу.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд зобов`язати відповідачівдопустити його до робочого місця, а саме до посади головного редактора КП «Редакція газети «Слава хлібороба» Комінтернівської районної ради Одеської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комінтернівської районної ради Одеської області, КП «Редакція газети «Слава хлібороба» Комінтернівської районної ради Одеської області про допуск до робочого місця відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розпорядження голови Комінтернівської районної ради Одеської області № 117/2012-кр від 28 грудня 2012 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного редактора є діючим, не скасовано, і останній звільнений з роботи без порушень трудового законодавства, у зв`язку із чим відсутні підстави допустити ОСОБА_1 до роботи та робочого місця через звільнення останнього.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні позову. Згідно положень пункту 7 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання, зокрема, заснування засобів масової інформації відповідної ради, призначення і звільнення їх керівників. Скаржник указує, що питання щодо його звільнення не приймалось на пленарному засіданні сесії відповідної ради, у зв`язку із чим його звільнення є незаконним і його необхідно допустити до робочого місця.

Доводи інших учасників справи

У лютому 2017 року в. о. голови КП «Редакція газети «Слава хлібороба» - Гайдаржі А. Г. та голова Лиманської районної ради Одеської області - Тефтул Г. О., подали відзиви на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Доводи заявників зводяться до того, що позивач у законному порядку був звільнений із роботи, у зв`язку із чим його позов про доступ до робочого місця не може бути задоволено, що правильно установлено судами. Указано, що згідно пункту 17 протоколу № 23 засідання чергової двадцять третьої сесії Комінтернівської районної ради Одеської області від 08 лютого 2013 року розглянуто питання щодо затвердження розпоряджень голови ради, прийнятих в міжсесійний період, зокрема про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 . Таке розпорядження одноголосно було затверджено Комінтернівською районною радою Одеської області. Звільнення позивача з посади не скасовано та є чинним на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій. У відзивах на касаційну скаргу заявники просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 12 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та Комінтернівською районною радою Одеської області (Лиманська районна рада Одеської області) було укладено контракт, відповідно до пункту 1 якого наймач працівнику продовжує строк керування діяльністю КП «Редакція газети «Слава хлібороба» Комінтернівської районної ради Одеської області на підставі відповідного рішення Комінтернівської районної ради від 15 липня 2010р. № 357-V, розпорядження Комінтернівської районної ради від 12 листопада 2010 року.

Відповідно до пункту 9.2 контракту цей контракт припиняється після закінчення його терміну.

Відповідно до пункту 10.1 цей контракт діє 2 роки з дня його підписання до 12 листопада 2012 року.

У пункті 10.2. контракту зазначено, що даний контракт після закінчення його дії, за згодою сторін, може бути продовжений на новий термін згідно відповідного розпорядження.

08 листопада 2012 року ОСОБА_1 подав до голови Комінтернівської районної ради Одеської області заяву про продовження строку контракту до 12 листопада 2013 року.

09 листопада 2012 року розпорядженням голови Комінтернівської районної ради № 97/2012-кр контракт з ОСОБА_1 був продовжений терміном до 31 грудня 2012 року.

Зазначене розпорядження було затверджено рішенням сесії Комінтернівської районної ради 26 грудня 2012 року.

28 грудня 2012 року розпорядженням голови районної ради за № 117/2012-кр. ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з 31 грудня 2012 року, згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору (контракту).

08 лютого 2013 року рішенням Комінтернівської районної ради Одеської області за № 414-VІ «Про затвердження розпоряджень голови Комінтернівської районної ради, виданих в міжсесійний період», затверджено розпорядження голови Комінтернівської районної ради, видані в міжсесійний період з 27 грудня 2012 року по 08 лютого 2013 року.

Вважаючи розпорядження голови Комінтернівської районної ради Одеської області № 117/2012-кр протиправним, ОСОБА_1 звертався до Суворовського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Комінтернівської районної ради про визнання недійсним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2013 року адміністративний позов було задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року, постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2013 року було скасовано, а позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0000936 внесено до ЄРДР 12 вересня 2014 року відомості щодо наявності ознак злочину, передбаченого частиною першою статті 358 КК України за фактом внесення невстановленою особою недостовірних відомостей в протокол № 23 засідання 23 сесії Комінтернівської районної ради Одеської області шостого скликання від 08 лютого 2013 року.

Відомостей про наявність вироку у кримінальному провадженні № 0000936 суду першої та суду апеляційної інстанції надано не було.

Судами установлено, що станом на момент розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про його допуск до робочого місця, звільнення останнього із займаної посади, не скасовано та є чинним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в т.ч. дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

У відповідності до пункту 2 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладеним на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Згідно з пункту 2 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про його допуск до робочого місця, ОСОБА_1 зазначав, що його було звільнено із порушенням умов трудового законодавства і він є чинним головним редактором КП «Редакція газети «Слава хлібороба» Комінтернівської районної ради Одеської області, у зв`язку із чим просив задовольнити його вимога.

Однак, згідно вимог ЦПК України, як в редакції станом на момент розгляду справи судом першої інстанцій, так і у чинній редакції, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що станом на момент розгляду даної справи розпорядження голови Комінтернівської районної ради Одеської області № 117/2012-кр від 28 грудня 2012 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного редактора є діючим, не скасовано, і останній звільнений з роботи без порушень трудового законодавства, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності оскаржених судових рішень спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що розпорядження голови ради про його звільнення не було затверджено на засіданні відповідної ради є безпідставними, оскільки досліджені судами матеріали справи містять протокол засідання Комінтернівської районної ради Одеської області від 08 лютого 2013 року, яким зокрема підтверджено прийняття радою рішення за № 414-VІ «Про затвердження розпоряджень голови Комінтернівської районної ради, виданих в міжсесійний період», яким розглянуто та затверджено питання звільнення позивача.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із рішеннями судів попередніх інстанцій, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Рішення судів містять необхідні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати

Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик