Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 405/4624/16-ц

провадження № 61-28179св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Лимар Оксана Анатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 вересня 2016 року у складі судді Іванової Л. А. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кіселика С. А., Дьомич Л. М., Черненко В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Лимар О. А, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Зазначала, що проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 1994 року і по день його смерті. Останні роки свого життя ОСОБА_5 в силу свого похилого віку потребував сторонньої допомоги і догляду. За свої кошти вона придбавала ліки та інші засоби, необхідні для покращення стану здоров`я спадкодавця, оплачувала витрати на комунальні послуги, оскільки пенсії спадкодавця не вистачало на покриття усіх необхідних витрат. Вона постійно знаходилась поруч, здійснювала догляд за ОСОБА_5 , надавала йому необхідну матеріальну допомогу, готувала їжу тощо. Такий догляд за спадкодавцем вона здійснювала до моменту його смерті та здійснила його поховання.

Вважала, що за наведених обставин, вона має право на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України. Із заявами про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 , окрім неї, звернулася дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_4 . Разом з тим, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Лимар О. А. відмовила у реєстрації її заяви, оскільки вона не надала документи, які підтверджують факт перебування у шлюбі з померлим ОСОБА_5 .

На підставі вказаного, ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання її та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з січня 1994 року до 12 січня 2016 року; змінити черговість одержання права на спадкування та визнати за нею право на спадкування за законом після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкоємцями першої черги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з січня 1994 року по 01 січня 2004 року, оскільки чинне на цей час законодавство, зокрема Кодекс про шлюб та сім`ю України, не передбачало можливості встановлення такого факту. При цьому, належних і допустимих доказів на підтвердження того, що у період з 01 січня 2004 року до 12 січня 2016 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 склалися усталені відносини, притаманні подружжю, позивачем не надано. Також позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані та у зв`язку з цим потребував сторонньої допомоги і догляду. Вказані обставини виключають можливість зміни черговості одержання права на спадкування.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилено.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 вересня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування позивач суду не надала, то й відсутні підставу для встановлення факту проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_5 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, оскільки у такому випадку цей факт не матиме для позивача юридичного значення.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року № 592/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій відступили від принципів повноти і об`єктивності судового розгляду, оскільки не врахували, що на підтвердження обставин перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах у період з 1994 року до моменту смерті останнього позивачем були надані належні і допустимі докази, зокрема, ці обставини підтверджені показаннями численних свідків, спільною фотографією, квитанцією про оплату комунальних послуг. Також суди не надали належної правової оцінки показанням свідків, які вказали на те, що ОСОБА_5 у силу свого віку та стану здоров`я потребував стороннього догляду і допомоги, які йому надавала ОСОБА_1 .

Заперечення на касаційну скаргу учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим міським відділом по державній реєстрації смертей Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 144.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 18 січня 2016 року із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулися: спадкоємець першої черги - дочка спадкодавця ОСОБА_4 (заява від 18 січня 2016 року) та ОСОБА_1 (заява від 06 травня 2016 року), яка не підтвердила родинних відносин зі спадкодавцем. Крім того, 18 січня 2016 року із заявою про відмову від прийняття спадщини звернувся спадкоємець першої черги - син спадкодавця ОСОБА_6 , який відмовився від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 на користь доньки спадкодавця - ОСОБА_4

Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У частині третій статті 10 ЦПК України 2004 року було визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 57 ЦПК України 2004 року).

У частині другій статті 59 ЦПК України 2004 року передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Проте позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 10, 60 ЦПК України 2004 року.

Доводи позивача про те, що вона тривалий часопікувалась спадкодавцем та надавала допомогу, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки належні і допустимі докази на підтвердження надання позивачем матеріальної та іншої допомоги ОСОБА_5 і наявність у останнього потреби у такій допомозі суду не надано. Також позивачем не надано доказів перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані. Посилання позивача на наявність у ОСОБА_5 захворювань також не свідчить про те, що він протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадщину відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим суду доказам дана належна правова оцінка.

Оскільки підстав для зміни черговості одержання права на спадкування немає, суди обґрунтовано вважали, що відсутні підстави для встановлення факту проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_5 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, оскільки у такому випадку цей факт не матиме для позивача юридичного значення.

Доводи касаційної скарги, що суди відступили від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду є безпідставними, оскільки висновки суду, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, відповідають дійсним обставинам справи.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судового рішення не впливають, оскільки фактично стосуються переоцінки доказів, що згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян