Номер провадження: 22-ц/813/1070/19
Номер справи місцевого суду: 501/1709/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М., Цюри Т.В.

За участю секретаря- Ющак А.Ю.

Осіб, що беруть участь у справі-

Представника відповідача- Соловйова К.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» - Прокоф`єва Олександра Олександровича на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 листопада 2018 року за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Морська адміністрація чорноморського рибного порту" про скасування наказів, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та заборгованості з виплати заробітної плати у вигляді премії,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

26.06.2018 року ОСОБА_3 заявив позовні вимоги в яких просив суд скасувати накази:

-№ 3-к від 31.05.2018 року «Про звільнення ОСОБА_3 »

- № 23 від 22.03.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників ДП «СК ІМРП»

- № 16 від 02.03.2018 року`Про оголошення догани ОСОБА_3 »

-поновити його на посаді заступника капітана з адміністративно-фінансових питань ДП «СК ІМРП» ;

-стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2018 року згідно з посадовим окладом у сумі 17 100 грн.;

- стягнути заборгованість по заробітній платі у вигляді премії з 01.02.2018 року.

Позивач просив суд негайно допустити його до роботи з підстав ст.430 ч.2 ЦПК України, і саме ці вимоги вирішені судом першої інстанції.

Рішенням Іллічівського міського суду одеської області від 28 листопада 2018 року

Позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Морс і адміністрація Чорноморського рибного порту» про скасування наказів, поновлення еї роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та заборгованості з виплати заробітної плати у вигляді премії - задоволено частково.

-Скасований наказ капітана державного підприємства "Служба капітана Іллічівського морського рибного порту" №3-к від 31.05.2018 року "Про звільнення ОСОБА_3 ".

-Поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника капітана з адміністративно-фінансових питань Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту».

-Стягнуто з Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 червня 2018 року у розмірі 104310 грн.

-Стягнуто з Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» на користь держави судовий збір у розмірі 1747,90 грн.

- Районний суд допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за один місяць.

В частині позовних вимог про скасування наказів: № 23 від 22.03.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників ДП «СК ІМРП»; № 16 від 02.03.2018 року «Про оголошення догани ОСОБА_3 »; стягнення заборгованості по заробітній платі у вигляді премії з 01.02.2018 року - суд відмовив позивачу. В цій частині рішення суду позивачем не оскаржується .

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 03 січня 2019 року районний суд рзяснив судове рішення, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник для виконання рішення суду роботодавець - Державне підприємство "Морська адміністрація Чорноморського рибного порту" повинен поновити працівника ОСОБА_3 на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису шляхом введення скороченої посади.

Суд роз`яснив рішення в частині, що стосується стягнення з Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» на користь ОСОБА_3 заробітної плати в межах одного місячного платежу та вказати, що під стягненням в межах одного місячного платежу, необхідного сплатити заробітну плату за один місяць, розмір якої складає 17100 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить суд рішення скасувати повністю та ухвалити нове, про відмову в задоволені позовних вимогах, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, що мають значення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив рішення Іллічівського міського суду від 28.11.2018 року залишити в силі.

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В заяві від 18.06.2019 року позивач підтвердив свою обізнаність про розгляд справи апеляційним судом 20 червня 2019 року о 10 -00.

Відповідно до вимог ст.273 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі посилається на відсутність посади заступника капітана з адміністративно-фінансових питань або аналогічних питань так як не передбачена ані статутом підприємства, ані чинним Положенням про капітана морського рибного порту, затвердженим мінагрополітики України № 458 від 15.08.2017 року. При цьому заявник посилається на те, що районний суд вийшов за межі заявлених вимог так як надав оцінку дій відповідача після звільнення ОСОБА_3 . Відповідач звертає увагу апеляційного суду, що наказ № 23 від 22.03.2018 року щодо скорочення штату працівників підприємства, в тому числі, яку обіймав ОСОБА_3 був виданий для підвищення ефективності та оптимізації управління підприємства. Ними була дотримана процедура та в цей ж день 22.03.2018 року позивач був повідомлений про наступне його вивільнення. Одночасно стверджує, що районний суд невірно застосував положення п.1.19 Галузевої угоди щодо узгодження скорочення з первинною профспілковою організацією так як передбачено саме узгодження, а не отримання згоди за три місяця до звільнення. При цьому звертає увагу, що 31.05.208 року на засіданні профспілки ТОВ «ІМРП» ( витяг з протоколу № 38) прийнято рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 . На дімку відповідача, районний суд в порушенні ст.64 ГК України втрутився в господарську діяльність підприємства так як прийшов до висновку про обґрунтований сумнів у внесення змін до штатного розпису підприємства. Суд не з`ясував питання, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва та праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, докази відмови його від переведення на іншу роботу, чи не користувався він переважним правом на залишенні на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення., а не обґрунтованість проведення вказаних дій.

Одночасно заявник посилається на те, що в рішенні районного суду не зазначено розмір грошових коштів які підлягають виплаті під час негайного виконання судового рішення та вийшов за межі заявлених вимог в порушенні ч.2 ст.264 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що апеляційний суд безпідставно прийняв до розгляду апеляційну скаргу так як адресована не Одеському апеляційному суду районний суд в судовому рішенні надав оцінку незаконного його звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників. Досліджені всі докази надані відповідачем. Відповідач самочинно тлумачить Галузвеву угоду працівників та Колективний договір про те, що консультації з профкомом про майбутнє скорочення робітників повинно відбуватись в усній формі. При цьому звертає увагу апеляційного суду, що п.1.19 Галузевої угоди від Держрибагенством України та профсоюзною спілкою працівників рибного господарства України № 1768/18-12 від 27.12.2012 року передбачено, що Держрибагенство України доручає керівникам підприємства узгоджувати з первинними профспілковими організаціями рішення про зміни в організації виробництва, скорочення чисельності працівників не пізніше ніж за 3-місяці до намічених дій з їх економічним обґрунтуванням, а також із з0апланованими заходами щодо забезпечення зайнятості вивільнених працівників. Однак відповідач ці положення не виконав та не узгодив свої дії з профкомом «ТОВ Іллічівський морський рибний порт» у вказаний термін , не було і ніякого економічного обґрунтування скорочення працівників. Аналогічні положення містяться і у п.2.3. Колективного договору.

Позивач посилається на порушення статті 13 Конвенції Міжнародної організації паці від 22 червня 1982 року № 158, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року та на те, що йому вакантні посади не були запропоновані та на те, що між ним та керівником створилась конфліктна ситуація щодо складання НАЗК протоколів про корупційне правопорушення за його заявами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ПО СПРАВІ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що право визначати чисельність і штат працівників підприємства належить відповідачеві. Разом з тим, районний суд зазначав, що відповідно до ч.2 ст.13 КЗпП України у колективному договорі встановлені взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин. При цьому умови колективних договорів і угод,є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються відповідно до статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди». Районний суд дійшов висновку, що доказів на підтвердження виконання п.1.19 галузевої угоди та п.2.3. Колективного договору трудового колективу та Адміністрації Державного підприємства «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» щодо прийняття рішення про скорочення працівників сумісно з профкомом відповідач не надав, а тому не може вважатись обґрунтованою згода виборного органу первинної профспілкової організації у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем.Посилаючись на зазначене районний суд дійшов до висновку, що капітан порту ДП «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» в односторонньому прядку прийняв рішення з питання скорочення чисельності працівників на підприємстві, що дало підстави об`єктивного сумніву у законності внесення змін до штатного розпису та скорочення посади, яку обіймав позивач, а тому відсутні підстав для його звільнення з підстав п.1 ст.40 КЗпП України .

Визнання наказу про звільнення незаконним є підставою для поновлення працівника на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу В частині визначення районним судом розміру середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу доводи апеляційної скарги не містять.

Судова колегія породжується з таким судженням районного суду з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу частини 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази , що стосується фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або) відзиві на неї.

Статтею 43 Конституції Українивизначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Частиною третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Частиною другою статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою районний суд дійшов правильного висновку про обов`язок власника підприємства або уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Наказом капітана державного підприємства «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» №23 від 22.03.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», затверджено та введено в дію з 01.06.2018 року новий штатний розпис та організаційну структуру ДП «СК ІМРП» (а.с.15-16 т.І).

Підставою для прийняття Наказу №23 від 22.03.2018 року, як зазначено в самому наказі, стала: «оптимізація штатів працівників та раціональне використання фінансових ресурсів підприємства та Господарський кодекс України і Статут підприємства». Ніяких інших документів (узгодження з Держирибагентством, з профспілковою організацією, економічні розрахунки економічного обґрунтування скорочення посади заступника капітана з адміністративно-фінансових питань, яку обіймав позивач та інше), як підстава для прийняття цього наказу не зазначається, не надано таких доказів в суді представником відповідача.

За таких обставин, районний суд правильно вважав , що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами законність виведення з 01.06.2018 року зі штатного розпису апарату управління посади заступника капітана з адміністративно- фінансових питань, що надавало б відповідачу право на застосування п.1 ст.40 КЗпП України, як результат прийняття іншого оскаржуваного наказу №3-к від 31.05.2018 року "Про звільнення ОСОБА_3 ".

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців, і які існували на день звільнення.

Таким чином, враховуючи те, що на наступний день після звільнення ОСОБА_3 (31.05.2018 року), а саме 01.06.2018 року на посаду помічника капітана з розвитку та комерційної роботи прийнято ОСОБА_4 (а.с.45 т.2), та у подальшому на інші посади - інших осіб, районний суд правильно дійшов висновку, що на підприємстві, на момент звільнення позивача, існували вакансії, тому відповідач не виконав обов`язок, передбачений статтею 49-2 КЗпП України щодо надання пропозиції про всі наявні вакансії, які існували на момент звільнення.

Відповідно до ч.2 ст.13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці та ін.

Відповідно до ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Положення ст.96 КЗпП України встановлюють, що колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профсоюзної організації (профспілковим представником), а в разі відсутності профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено , що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Відповідно до п.1.19 Галузевої угоди між Держрибагентством України, до структури якого відноситься ДП «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» та професійною спілкою працівників рибного господарства України №1768/18- 12 від 27.12.2012 року, встановлено, що Державне агентство рибного господарства України доручає керівникам підприємств узгоджувати з первинними профспілковими організаціями рішення про зміни в організації виробництва, скорочення чисельності працівників не пізніше ніж за 3 місяці до намічених дій з їх з економічним обґрунтуванням, а також із запланованими заходами щодо забезпечення зайнятості вивільнених працівників (а.с.11-13 т.1; а.с.77-97 т.2).

Крім того, пунктом 2.3 Колективного договору трудового колективу та Адміністрації Державного підприємства «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» реєстраційний №187/2 від 22.01.2015 року (з наступними змінами) зазначено, що: працедавець зобов`язаний повідомити Профком не пізніше чим за три місяці про намір здійснити зміни у структурі виробництва та формах управління, які ведуть до скорочення працівників, за виключенням обставин, які не залежать від працедавця.

При виникненні на підприємстві необхідності скорочення більше 8% працівників (на протязі всього календарного року), рішення про це приймається працедавцем разом з Профкомом після проведення консультації з Державним агентством рибного господарства України (а.с.8-9 т.1; а.с.98-107 т.2).

КЗпП України визначає можливість працівника оскаржити наказ про його звільнення.

Правомірність звільнення позивача з посади є предметом розгляду в межах вирішення якої повинно бути з`ясовано питання дотримання визначеної законом процедури звільнення працівника та обрано засіб правового захисту у разі установлення порушеного права чи інтересу позивача

.Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 Господарського кодексу України визначено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органів відповіднодостатутупідприємства.При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Районний суд дійшов правильного висновку, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Однак правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Права та гарантії діяльності професійних спілок в Україні визначені спеціальним нормативним актом - Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.99р.

Відповідно до статті 2 цього Закону профспілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки. Значну роль у захисті трудових прав найманих працівників відіграють первинні профспілкові організації та їх виборні органи.

Відповідно до Колективного договору рішення про скорочення працівників (більш як одного) повинно бути прийнято керівником не одноособово, а обов`язково це питання узгодити з профкомом.

Посилання на усне узгодження з профспілкою скорочення чисельності працівників знівельовує саму суть ролі профспілки відповідно до прийнятих нормативних актів з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки, а тому районний суд правильно вважав, що сама згода профспілкового комітету ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» і ДП «Портовик» щодо звільнення позивача за ч.І ст.40 КЗпП України без участі у питання скорочення чисельності працівників не може вважатись обґрунтованою у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем.

Посилання на втручання в господарську діяльність підприємства колегія суду оцінює критично так як перевірка судом порядку вивільнення позивача з підстав частини 1 статті 40 КЗпП України є дискреційними повноваженнями суду щодо питань зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників та додержанням власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення позивача з займаної посади.

Доводи про вихід за межі заявлених позовних вимог не ґрунтується на матеріалах справи , а тому є надуманими.

Посилання на те, що районним судом не зазначено розмір заробітної плати за один місяць в зв`язку з негайним виконанням рішення суду не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду оскільки відповідачем не оспорювався розмір середньомісячного заробітку позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням порушенням процедури звільнення позивача з займаної посади, районний суд дійшов правильного висновку про його поновлення на роботі та стягнення скредньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

З врахуванням вищезазначеного, судова колегія в силу ст.375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367,368,374,375 ,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» залишити без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 24.06.2019 року.

Голодуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - С.М.Сегеда

Т.В.Цюра