Провадження № 2/235/366/19
Справа № 235/7733/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Полуянчик В.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кудінової ОСОБА_2 О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Покровської центральної районної лікарні про стягнення компенсації за невикористану відпустку, трьох процентів річних, інфляційних витрат, пені, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Покровської центральної районної лікарні (далі Покровська ЦРЛ) про стягнення компенсації за невикористану відпустку, трьох процентів річних, інфляційних витрат, пені, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працювала акушер-гінекологом в Красноармійській ЦРЛ, яка в подальшому була перейменована в Покровську ЦРЛ, з 1975 року по 20.07.2015р., звільнилась за ст.38 КЗпП України за власним бажанням з повним проведенням розрахунку.

Нещодавно вона отримала консультацію про те, що вона має право на оплату роботи за сумісництвом. Під час роботи за сумісництвом нею було використано лише 7 днів додаткової відпустки за особливий характер праці. Багато років вона працювала за сумісництвом 0,25 ставки, 0,50 ставки і 0,75 ставки і жодного разу не брала відпустки як працівник за сумісництвом.

На підставі наведеного просила стягнути компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки розрахунку, пеню три проценти річних від простроченої суми, інфляційні витрати, а також відшкодувати понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги (а.с.1, 2).

У встановлений судом строк Покровська ЦРЛ надала відзив, в якому зазначила, що ОСОБА_3 працювала лікарем-гінекологом в Красноармійській ЦРЛ з 1975 року. Наказом № 28к від 31.01.2013р. згідно її заяви за власним бажанням була переведена працювати на 0,75 ставки лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації з 01.02.2013р., де і працювала по 20.07.2015р., звільнилась за власним бажанням згідно наказу № 222к від 20.07.2015р. При звільненні з нею був проведений повний розрахунок і виплачені певні кошти.

Компенсація за невикористані дні відпустки не була нараховано, так як ОСОБА_3 використала повністю свою відпустку 31 календарних дій, це 24 робочих днів, встановлених законодавством, і 7 днів додаткової відпустки за особливий характер праці. Ці відпустки зазначені при нарахуванні заробітної плати у - 14 к.д. і травні 17 к.д. 2015 року згідно довідки про заробітну плату.

У позовній заяві позивач зазначає, що відпустка на роботі за сумісництвом надається одночасно з відпусткою за основним місцем роботи, але не зазначила, що ця відпустка не підсумовується і медичним працівникам надається оплачувана відпустка залежно від розміру заробітної плати за цю роботу.

На протязі робочого періоду у ЦРЛ ОСОБА_3 не працювала на роботі за сумісництвом постійно, а лише мала підробіток за сумісництвом у розмірі 0,25 ставки і тимчасове заступництво на час відсутності робітника у зв`язку з його хворобою, відпусткою, курсів тощо, за що їй виплачувалась заробітна плата.

Так, згідно довідки по заробітній платі ОСОБА_3 була нарахована заробітна плата за сумісництвом за

2004 рік: березень - 19 днів, вересень - 9 днів, жовтень - 14 днів, листопад - 22 дні;

2005 рік: січень 19 днів, травень 19 днів, червень 3 дні, серпень 14 днів, вересень 6 днів;

2008 рік: січень 5 днів, лютий 21 день, липень 14 днів, серпень 17 днів, вересень 19 днів, 7 днів;

2009 рік: лютий 20 днів, грудень 5 днів;

2010 рік: лютий 10 днів, травень 17 днів, вересень 20 днів;

2011 рік: липень 11 днів, вересень 7 днів, жовтень 20 днів;

2012 рік: червень 10 днів, липень 15 днів, жовтень 5 днів, листопад 7 днів, грудень 18 днів;

2013 рік: січень 21 день, червень 5 днів, вересень 6 днів, жовтень 4 дні;

2014 рік: січень 19 днів, червень 5 днів, липень 10 днів;

2015 рік: січень нараховані відпускні у січні 17 к.д., у квітні 14 к.д., у травні 17 к.д.

На підставі наведеного, за думкою відповідача, позивач не має права на компенсацію за невикористані днів відпустки за сумісництвом. Також відповідач вважає, що немає підстав для виплату штрафу, пені і інфляційних витрат.

Покровська ЦРЛ є бюджетною організацією і виплатити передбачають заробітну згідно діючого законодавства і кошторису із міського бюджету.

На підставі наведеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.18-21).

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала клопотання, в якому позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності, за участю представника ОСОБА_1 (а.с.9).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 А.О. позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві, просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що в позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

За статтею 43 Конституції України а кожним громадянином закріплено гарантоване право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадяни, як правило, реалізує своє право на працю, укладаючи трудовий договір з власником або уповноваженим ним органом підприємства, установи, організації чи фізичною особою, за яким працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядникові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, потрібні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором й угодою сторін.

Відповідно до ч.2 ст.21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці, укладаючи трудовий договір на одному або одночасно на кількох підприємствах, установах, організаціях, якщо іншого не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Це дозволяє працівника, крім основного трудового договору, укладати трудові договори (угоди) за сумісництвом.

Згідно ст.102-1 КЗпП України працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок і умови сумісництва визначені постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р. № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» (далі постанова № 245) та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінфіну України від 28.06.93р. № 43, зареєстрованим у Мінюсті України 30.06.93р. за № 76 (далі Положення № 43).

Відповідно до п.1 Положення № 43 сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому є або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Для роботи за сумісництвом згоди власника або уповноваженого ним органу за місцем основної роботи не потрібно.

Не є сумісництвом робота, яка визначена Переліком робіт, що додається до цього Положення.

Згідно п.5 Положення № 43 оплата праці сумісників здійснюється за фактично виконану роботу.

При встановленні сумісникам з погодинною оплатою праці нормових завдань на основі технічно обґрунтованих норм оплата провадиться за кінцевими результатами за фактично виконаний обсяг робіт.

Одержана за роботу за сумісництвом заробітна плата при підрахунку середнього заробітку по основній роботі не враховується, крім випадків, передбачених пунктом 10 цього положення.

Положеннями п.6 Положення № 43 передбачено, що відпустка на роботі за сумісництвом надається одночасно з відпусткою за основним місцем роботи. Оплата відпустки чи виплата компенсації за невикористану відпустку провадиться сумісникам відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 1 постанови № 245 установлено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установах і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Для роботи за сумісництвом згоди адміністрації за місцем основної роботи не потрібно.

У відповідності до п.2 постанови № 245 тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.

Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу.

Пунктом 3 постанови № 245 передбачено, що відпустка на роботі за сумісництвом надається одночасно з відпусткою за основним місцем роботи.

Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.

Згідно ч.1 ст.75 КЗпП України та ч.1 ст.6 Закону України «Про оплату праці» Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Щорічні додаткові відпустки надаються працівникам, зокрема, за особливий характер праці. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України (ст.76 КЗпП України, ст.8 Закону України «Про відпустки»).

Професій позивача входить до Списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах в яких дає право на щорічну додаткову відпустку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.1997р. № 1290, в кількості 7 днів.

Згідно копії трудової книжки на ім`я позивача ОСОБА_3 була прийнята на посаду лікаря акушер-гінеколога Красноармійської Центральної міської лікарні, яка згодом була перейменована у Центральну районну лікарню, 01.08.1975р., 01.02.2013р. була переведена на 0,75 ставки лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації (наказ № 28к від 31.01.2013р.) , 20.07.2015р. звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 222к від 20.07.2015р.) (а.с.7, 8, 34, 35).

ОСОБА_3 , лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації було прийнято за сумісництвом на 0,25 ставки лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації:

-з 15.02.2010р. за рахунок вакантної 0,25 ставки лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації (наказ № 40к від 16.02.2010р.), звільнено з роботи за сумісництвом з 01.03.2010р. у зв`язку з відсутністю вакансії (наказ № 56к від 02.03.2010р.);

-з 01.05.2010р. на період роботи лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_5 в гінекологічному відділенні (наказ № 133к від 06.05.2010р.);

-з 20.08.2010р. на період роботи лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_6 на посаді в.о. зав. жіночої консультацією (наказ № 274к від 20.08.2010р.);

-з 29.06.2011р. на період чергової відпустки лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_7 (наказ № 187к від 30.06.2011р);

-з 26.09.2011р. на період чергової відпустки лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_8 (наказ № 306к від 26.09.2011р.);

-з 03.10.2011р. на період роботи в гінекологічному відділенні лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_7 (наказ № 315к від 03.10.2011р.);

-з 11.06.2012р. на період чергової відпустки лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_9 (наказ № 174к від 29.05.2012р.);

-з 02.07.2012р. на період щорічної відпустки лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_10 (наказ № 201к від 20.06.2012р.);

-з 15.10.2012р. на період роботи на посаді в.о. зав. жіночою консультацією лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_7 (наказ № 358к від 15.10.2012р.);

-з 01.11.2012р. на період роботи лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_11 в акушерському відділенні (наказ № 377к від 01.11.2012р.);

-з 06.12.2012р. на період щорічної відпустки лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_12 (наказ № 399к від 26.11.2012р.);

-з 22.04.2013р. на період щорічної відпустки лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_7 (наказ № 109к від 25.04.2013р.);

-з 10.06.2013р. на період щорічної відпустки лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_5 (наказ № 160к від 13.06.2013р.);

-з 03.03.2014р. на навчання на курсах підвищення кваліфікації лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_7 (наказ № 67к від 27.02.2014р.);

-з 07.07.2014р. на період чергової відпустки лікаря акушер-гінеколога ОСОБА_5 (наказ № 235к від 07.7.2014р.) (а.с.24-31).

Згідно довідок Покровської ЦРЛ від 08.01.2019р. № 01-07/34, від 08.01.2019р. № 01-17/35, від 14.06.2019р. № 01-17/1687 ОСОБА_3 надавалась щорічна відпустка (24 календарних днів) та щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці (7 календарних днів), тривалість яких складає:

-у липні 2004 року 13 к.д., серпні 2004 року 18 к.д., 10 к.д.;

-у липні 2005 року 21 к.д.;

-у серпні 2006 року 31 к.д.,

-у серпні 2007 року 25 к.д., 25 к.д., у вересні 2007 року 6 к.д.,

-у травні 2008 року 14 к.д., у серпні 2008 року 17 к.д.;

-у серпні 2009 року 31 к.д.;

-у липні 2010 року 13 к.д., у серпні 2010 року 18 к.д.;

-у квітні 2011 року 13 к.д., у травні 2011 року 3 к.д., у серпні 2011 року 15 к.д.;

-у травні 2012 року 15 к.д., у серпні 2012 року 16 к.д.;

-у квітні 2013 року 2 к.д., у травні 2013 року 13 к.д., у серпні 2013 року 16 к.д.;

-у квітні 2014 року 14 к.д.;

-у січні 2015 року 17 к.д., у квітні 2015 року 14 к.д., у травні 2015 року 17 к.д. (а.с.22, 23).

Отже, суд приходить до висновку про те, що позивачем за період роботи були повністю використані дні щорічної основної та додаткової відпусток, а тому підстави для нарахування їй компенсації за невикористані дні щорічної відсутні.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1).

При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2).

Оскільки підстав для виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку судом встановлено не було, суд приходить до висновку про те, що й підстави для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку також відсутні.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, суд зазначає, що передбачена ст.ст.549, 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія статей 549, 625 ЦК України не поширюється на трудові та сімейні правовідносини.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими і регулюються нормами трудового законодавства, а не нормами ЦК України.

На підставі наведеного в позові позивачу необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.ст.21, 47, 75, 83, 102-1, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.6, 24, 76 Закону України «Про відпустки», постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р. № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінфіну України від 28.06.93р. № 43, зареєстрованим у Мінюсті України 30.06.93р. за № 76, керуючись ст.ст.4, 9, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до Покровської центральної районної лікарні про стягнення компенсації за невикористану відпустку, трьох процентів річних, інфляційних витрат, пені, середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Покровська центральна районна лікарня, м. Покровськ Донецької області, вулиця Руднєва, 73, .

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 18 червня 2019 року. Повне рішення складене 24 червня 2019 року.

Суддя Г.В. Назаренко