Ухвала

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 500/878/18

провадження № 61-9095 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, комунального підприємства Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації, товариства з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд», публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про часткове скасування рішень виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва на право власності, визнання незаконною реєстрацію, визнання недійсним пункту іпотечного договору, визнання попереднього договору удаваним правочином та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга відправлена до суду касаційної інстанції 02 травня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків касаційної скарги, а саме запропоновано надати докази на підтвердження вказаних у касаційній скарзі обставин щодо поновлення строку касаційного оскарження. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У червні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла заява

ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження, яка мотивована тим, що постанову Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року учасникам справи було надіслано, однак заявник вважала, що для оскарження цього рішення до суду касаційної інстанції необхідно надіслати також і ухвалу суду першої інстанції, тому її представник 19 березня 2019 року подав клопотання до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про надання копії ухвали цього суду від 20 березня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року. Судові рішення отримано 05 квітня 2019 року. Таким чином, у зв`язку з неможливістю отримання ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_1 вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин.

Вищезазначені доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин значного пропуску строку на касаційне оскарження не можна визнати поважними, оскільки, як убачається із пояснень заявника, постанова апеляційного суду, яка є предметом касаційного оскарження, надсилалася учасникам справи, що свідчить про її отримання заявником.

Доводи заявника про те, що для оскарження у касаційному поряду постанови Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року вважала за необхідне надіслати також і ухвалу суду першої інстанції є безпідставними, оскільки Главою 2 Розділу V ЦПК України «Касаційне провадження», зокрема статтею 392 ЦПК України, вимог щодо необхідності надання до суду касаційної інстанції копії рішення суду першої інстанції при оскарженні лише рішення суду апеляційної інстанції не передбачено.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша стаття 44 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й

у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Таким чином, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана з пропуском строку на касаційне оскарження, а наведені нею підстави для поновлення пропущеного строку визнані неповажними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова невизначеність.

Керуючись пунктом 4 частиною другою статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, комунального підприємства Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації, товариства з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд», публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про часткове скасування рішень виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва на право власності, визнання незаконною реєстрацію, визнання недійсним пункту іпотечного договору, визнання попереднього договору удаваним правочином та визнання права власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник