Справа № 204/4283/19
Провадження № 2-о/204/81/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

01 липня 2019 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Мащук В.Ю., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 Володимирович про видачу обмежувального напису,-

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2019 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_5 про видачу обмежувального напису.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року заява ОСОБА_1 залишена без руху та надано строк на усунення недоліків.

На виконання ухвали суду заявником подано заяву з доданими документами, однак недоліки зазначені в ухвалі суду усунені не в повному обсязі, а саме:

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 350-4 Цивільного процесуального кодексу України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначенообставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності), однак, відповідно до поданої заяви, заявницею не вказано відповідних обставин та належних і допустимих доказів того, що вона, та неповнолітні діти, в інтересах яких вона діє, є належними особами, які можуть бути заявником (ми) у даній справі. При цьому, не вказано підстав за яких заявники звертаються до суду із вказаною заявою. Не долучено доказів, що саме заявники є особами, відносно яких здійснюється домашнє насильство або вони є особами, які постраждали за ознакою статті з боку заінтересованої особи, не надано доказів на підтвердження обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису.

Відповідно до ч. 2 ст. 350 4 ЦПК України у разі неможливості подати докази, визначені п. 3 ч. 1 цієї статті, до заяви може додано клопотання про їх витребування, однак заявницею не поданого відповідного клопотання про витребування доказів про обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису.

Таким чином, заявник, отримавши ухвалу суду, якою заяву було залишено без руху, всі зазначені недоліки не усунув.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини слід брати до уваги те, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть прави буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 185, 353-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа Чернега ОСОБА_6 про видачу обмежувального напису - вважати неподаною і повернути.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя В.Ю. Мащук