Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 462/4913/16-ц

провадження № 61-39239 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на постанову Апеляційного суду Львівської області від

29 травня 2018 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А.,

Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У вересні 2016 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), треті особи:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання неправомірними та скасування постанови правління про включення до переліку пов`язаних з банком осіб.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що у період з 01 квітня 2007 року по 29 травня 2015 року вона працювала на посаді начальника відділення

ПАТ «Фідобанк» у м. Львів.

Після звільнення з роботи, нею було розміщено у ПАТ «Фідобанк» ряд банківських депозитів. Крім неї, у ПАТ «Фідобанк» розмістили свої депозити також її сестра ОСОБА_2 та матір ОСОБА_3 Внесення позивачем та її родичами грошових коштів на депозитні рахунки відкриті у відповідача підтверджується меморіальними ордерами та виписками по особовим рахункам.

20 травня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». 19 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» та призначено уповноважену особу Фонду, якій були делеговані усі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк».

22 липня 2016 року ОСОБА_1 стало відомо, що відповідно до рішення правління ПАТ «Фідобанк» № 46.2 до протоколу № 46 від 26 травня 2015 року, її та

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 включено до переліку пов`язаних з банком осіб.

Зазначала, що відділення ПАТ «Фідобанк» у м. Львів не є відокремленим підрозділом банку, а тому вона, як особа, що працювала начальником зазначеного відділення, не відноситься до переліку пов`язаних з банком осіб.

Посилаючись на те, що позивач та члени її родини безпідставно віднесені до переліку пов`язаних з банком осіб, просила визнати неправомірним та скасувати рішення правління ПАТ «Фідобанк» № 46.2 до протоколу № 46 від

26 травня 2015 року про затвердження пов`язаних з ПАТ «Фідобанк» осіб станом на 01 травня 2015 року, та додаток № 1 до нього в частині включення ОСОБА_1 та асоційованих із нею ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до переліку пов'язаних із банком осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач правомірно віднесена до переліку пов`язаних з ПАТ «Фідобанк» осіб, оскільки з 01 серпня

2013 року по 29 травня 2015 року працювала на посаді начальника відділення ПАТ «Фідобанк» у м. Львів. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є прямими родичами позивача, відповідно її сестрою та матір`ю, а тому відповідно до статей 2, 52 «Закону України «Про банки та банківську діяльність», вони є асоційованими та пов`язаними з банком особами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано рішення правління ПАТ «Фідобанк» № 46.2 до протоколу № 46 від 26 травня 2015 року у частині включення ОСОБА_1 та асоційованих з нею ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до переліку пов'язаних з банком осіб.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення про визнання особи пов`язаною з банком, повинно прийматися з урахуванням характеру взаємовідносин, операцій та наявності інших зв`язків особи з банком. Правом визначати фізичних та юридичних осіб пов'язаними з банком наділений Національний банк України а також банк. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що у спірних правовідносинах, у порушення частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про визнання

ОСОБА_1 пов`язаною особою з ПАТ «Фідобанк» прийняв не банк, а його правління.

Крім того, ОСОБА_1 була звільнена з роботи 29 травня 2015 року, тобто до набрання чинності пунктом 4 частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16 липня 2015 року, тобто положення вказаного закону не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами, а тому внесення позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до переліку пов`язаних з ПАТ «Фідобанк» осіб є неправомірним.

Узагальнені доводи касаційної скарги та позицій інших учасників справи

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк», у якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року та залишити в силі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що відповідно до пункту 1.2 Положення про відділення ПАТ «Фідобанк» м. Львів, затвердженого рішенням правління ПАТ «Фідобанк» від 10 лютого 2015 року (протокол № 13), яке діяло у період роботи позивача начальником відділення ПАТ «Фідобанк» м. Львів, відділення є відокремленим підрозділом банку, а його керівник ОСОБА_1 , в силу покладених на неї посадовою інструкцією обов`язків та вимог законодавства щодо професійної працездатності, та її родичі - пов`язаними особами.

Частиною першою глави 1 розділу ІІ Положення про визначення пов'язаних із банком осіб, затвердженого постановою Національного банку України від

12 травня 2015 року № 315, передбачено обов`язок банку щодо визначення переліку пов`язаних із банком осіб, який затверджується правлінням банку, а тому висновки апеляційного суду про те, що лише Національний банк України має право визначати фізичних та юридичних осіб такими, що пов`язані з банком, є помилковим.

Оскільки частиною четвертою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодовує кошти розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних, наявність чи відсутність трудових відносин між сторонами на момент набрання чинності відповідною нормою, не мають правового значення для вирішення спору зважаючи на те, що протягом року до введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_1 була пов`язаною з банком особою.

У відзиві на касаційну скаргу, що надійшов до Верховного Суду у вересні

2018 року, ОСОБА_1 зазначила, що наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність та/або необгрунтованість оскаржуваного судового рішення, а тому відсутні підстави для її задоволення. Зауважила, що характер взаємовідносин та зв'язки позивача з ПАТ «Фідобанк» за час її роботи у відповідача, визначені посадовою інструкцією начальника відділення ПАТ «Фідобанк» у м. Львів та Положенням про відділення

ПАТ «Фідобанк» у м. Львів, дають підстави для висновку, що відсутність ознак передбачених Законом України «Про банки та банківську діяльність» для віднесення її до переліку пов'язаних з банком осіб. Саме лише зайняття нею посади начальника відділення ПАТ «Фідобанк», без урахування вищенаведених обставин, не є безумовною підставою для віднесення її до осіб пов`язаних з банком. Крім того, оспорюване рішення № 46.2 до протоколу № 46 від

26 травня 2015 року про затвердження переліку пов`язаних з ПАТ «Фідобанк» осіб було прийняте правлінням банку лише через чотири дні після видання наказу про її звільнення з роботи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 у період з 01 серпня 2013 року по 29 травня 2015 року працювала на посаді начальника відділення ПАТ «Фідобанк» у м. Львів.

Відповідно до протоколу засідання № 46 від 26 травня 2015 року, правління

ПАТ «Фідобанк», керуючись пунктом 10.6 Статуту Банку, затвердило рішення

№ 46.2, яким визначило перелік пов`язаних з банком осіб станом на

01 травня 2015 року, у додатку № 1 до якого включено ОСОБА_1

У період з грудня 2015 року по травень 2016 року, тобто після звільнення позивача з роботи, між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» було укладено ряд договорів банківського вкладу, згідно яких позивач розмістила на банківських рахунках відповідача грошові кошти на загальну суму 35 005,00 грн та

1 761,35 дол. США. Крім того, між сестрою позивача - ОСОБА_2 та

ПАТ «Фідобанк», а також між матір`ю позивача - ОСОБА_3 та ПАТ «Фідобанк», також було укладено ряд договорів банківського вкладу, відповідно до яких вони розмістили на банківських рахунках у ПАТ «Фідобанк» грошові кошти на загальну суму відповідно 30 004,00 грн і 1 031,02 дол. США, та 30 004,00 грн і 503,09 дол. США.

20 травня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

На підставі вказаного рішення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації на один місяць - з 20 травня по 19 червня

2016 року, яку було продовжено до 19 липня 2016 року, а в подальшому - до

19 липня 2018 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України 2004 року, якій кореспондують положення частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Натомість до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору у публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI). Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначені частиною другою статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

Позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів під час процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» та дії повноважень Фонду, який є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спори, що виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

У справі, що розглядається, суди не звернули увагу на те, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у тому числі й щодо невключення вкладника банку до переліку з підстав віднесення його до категорії пов`язаних з банком осіб, та відповідно подальше затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI граничного розміру відшкодування за вкладами.

Аналогічну правову позицію викладено упостановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 3 жовтня 2018 року у справі № 367/2089/15-ц, від

14 листопада 2018 року у справі № 127/25132/17, від 20 березня 2019 року у справі № 344/16593/17.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судудійшов висновку, що касаційна скарга

ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» підлягає задоволенню частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання неправомірними та скасування постанов правління про включення до переліку пов`язаних з банком осіб, закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко