Ухвала

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 208/3056/16-ц

провадження № 61-6545ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати

Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач),

Лесько А. О., Мартєва С. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Толока», про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 12 838 грн.Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 13 грудня 2018 року звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року.

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі у випадку, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення. 13 грудня 2018 року ОСОБА_1 вже зверталася до суду із апеляційною скаргою на це ж саме рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року.Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року. Зазначена ухвала ОСОБА_1 у встановленому законом порядку оскаржена не була. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами в той час коли учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2019 року та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що вона не була присутня в судовому засіданні при винесенні рішення суду першої інстанції, копію цього рішення отримала лише 13 лютого 2019 року, тому апеляційний суд безпідставно відмовив їй у відкритті апеляційного провадження.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції Українине може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції Україниє складовою права кожної особи на звернення до суду.

Право на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року реалізовано ОСОБА_1 , за наслідками розгляду апеляційної скарги на вказане рішення постановлено ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, в якій апеляційний суд зазначив, що, звернувшись із апеляційною скаргою 13 грудня 2018 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, відповідач ОСОБА_1 до апеляційної скарги не долучила доказів на підтвердження обставин, визначених частиною другою статті 358 ЦПК України.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року повторно.

За вимогами пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Таким чином, наслідки пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 листопада 2017 року, яку подано повторно, апеляційний суд застосував правильно.

Доводи касаційної скарги є безпідставними.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Толока», про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв