Ухвала

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 315/1322/17

провадження № 61-5427ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 лютого

2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками земельних ділянок площею 9,1642 га та 9,0593 га відповідно, розташованих на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

20 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були укладені договори оренди земельних ділянок. У серпні 2016 року позивач засіяв земельну ділянку озимою пшеницею.

Рішеннями Гуляйпільського районного суду Запорізької області

від 16 листопада 2016 року та 01 березня 2017 року договори оренди землі визнані недійсними.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_3 просив суд стягнути з

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 155 932,50 грн з кожного; стягнути з ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 37 825 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 37 825 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року

рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позовні вимоги є доведеним та обґрунтованими, оскільки відповідачі як власники земельних ділянок своїми неправомірними діями набули майно без достатньої правової підстави, а тому вимоги про відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди підлягають задоволенню.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі

з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 9,1642 га, розташованої на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 9,0593 га, розташованої на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

20 січня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 були укладені договори оренди земельної ділянки.

У серпні 2016 року позивач засіяв земельну ділянку озимою пшеницею.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області

від 16 листопада 2016 року визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 січня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 9,1642 га, розташовану на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області

від 01 березня 2017 року визнано недійсним договір оренди землі, укладений 20 січня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 9,0593 га, розташовану на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

15 та 17 липня 2017 року комбайнером Сільського фермерського господарства «Славутич» (далі - СФГ «Славутич») з земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зібрано зерна пшениці 5,3 та 12,5 тони відповідно.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Встановивши, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів як власників земельних ділянок, які своїми неправомірними діями, зокрема, збором врожаю пшениці, належної позивачу, набули майно (зерно пшениці) без достатньої правової підстави, з вимогою про відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відмовляючи в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт вини ОСОБА_4 у спричиненні ОСОБА_3 моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Сердюк