Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 320/664/16-ц

провадження № 61-6366св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які діють в інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

треті особи: ОСОБА_8 , товариство з обмеженою відповідальністю «Маттіол», орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року у складі судді Купавської Н. М. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Спас О. В., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які діють в інтересах малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , треті особи: ОСОБА_8 , товариства з обмеженою відповідальністю «Маттіол» (далі - ТОВ «Маттіол»), орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона та її чоловік ОСОБА_8 є співвласниками гуртожитку на АДРЕСА_1 . За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду за нею визнано право власності на третій поверх вищезазначеного гуртожитку.

У кімнату АДРЕСА_1 на третьому поверсі гуртожитку на підставі ордера вселилися ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 , право на вселення отримали на підставі того, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із заводом «Мелітопольпродмаш».

Однак, відповідачі тривалий час не проживають в гуртожитку без поважних причин, укладати договір оренди житла з новим власником відмовляються, орендну плату не вносять. Крім того, у ОСОБА_2 у власності є інше нерухоме майно на АДРЕСА_3 , в якому вона зареєстрована та постійно проживає.

Також зазначала, що зі згоди ОСОБА_2 у вищевказану кімнату гуртожитку вселилася сім`я ОСОБА_4 , які ордер на вселення не отримували, у трудових відносинах із власником не знаходилися, плату за проживання та комунальні послуги не сплачують.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривалий час не проживають у гуртожитку без поважних причин, вважає, що вони втратили право користування жилим приміщенням. Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та їх неповнолітні діти вселилися самовільно в спірну кімнату гуртожитку, без згоди власника, тому їх необхідно виселити без надання іншого житлового приміщення.

Враховуючи вищевикладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні кімнатою АДРЕСА_1 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з кімнати АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року, позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим приміщенням та виселено з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з малолітніми дітьми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано ОСОБА_2 такою що втратила право користування житловим приміщенням: кімнатою АДРЕСА_1 .

У позовних вимогах до ОСОБА_3 відмовлено.

Судові рішенні мотивовані тим, що ОСОБА_2 втратила право на користування кімнатою АДРЕСА_1 в гуртожитку, оскільки має у власності інше нерухоме майно, де зареєстрована та постійно проживає. ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та їхні малолітні діти вселилася у кімнату самоправно, відповідного ордеру на вселення не мають, договір оренди із власником майна не уклали, за відомостями Мелітопольського МВ УДМС мають іншу адресу реєстрації, згоди власника житла на їх вселення не було. Оскільки суду не надано доказів протягом якого саме періоду ОСОБА_3 була відсутня за місцем проживання в гуртожитку, а виїзд за кордон на заробітки є поважної причиною, тому правових підстав для визнання її такою, що втратила право користування кімнатою в гуртожитку, немає.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 .. посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що ОСОБА_3 не проживає в гуртожитку більше двох років, виїхала за кордон до Росії на заробітки, коли повертається на батьківщину, то мешкає у матері, а кімнатою АДРЕСА_1 дозволила користуватися сім?ї ОСОБА_4, не виявила бажання будь-яким чином захищати свої права, договір найму приміщення з власником не заключила. Оскільки ОСОБА_3 відсутня за місцем свого проживання, а саме у кімнаті АДРЕСА_1 без поважних причин понад 6 місяців, підстави для продовження такого строку відсутні, то вона є такою, що втратила право користування спірним житлом.

Тобто, зі змісту касаційної скарги вбачається, що позивач оскаржує судові рішення лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування спірним житлом.

Відповідачами в касаційному порядку судові рішення не оскаржено.

Таким чином судові рішення підлягають перегляду лише в оскаржуваній частині.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 зазначали, що доводи касаційної скарги є безпідставними, вони вселилися на проживають у кімнаті АДРЕСА_1 на законних підставах.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно будівля гуртожитку, що розташована на АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_8 (2/5 частки перший та другий поверхи) та ОСОБА_1 (3/5 частки) (а. с. 13-16), що також підтверджується свідоцтвом про право власності за ОСОБА_1 та свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 17-18).

У вказаних документах тип об`єкту права власності вказаний «будівля гуртожитку».

Кімната АДРЕСА_1 в гуртожитку, що розташований на АДРЕСА_1 , була надана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку, виданого АТ «Мелітопольпродмаш», оскільки на той час ОСОБА_2 працювала в АТ «Мелітопольпродмаш», що підтверджується записами в її трудовій книжці (а. с.145,146, 148-151).

Згідно довідки ТОВ «Маттіол» заборгованість за комунальні послуги за кімнатою АДРЕСА_1 перед ТОВ «Маттіол» складає 1 017,30 грн (а. с.142).

За відомостями Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 16 липня 1998 року за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 23). Право власності на дану квартиру зареєстровано за нею та ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 14 квітня 2016 року (а. с. 74-76).

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

На підтвердження заявлених вимог, позивач додала довідку ТОВ «Маттіол», відповідно до якої у кімнаті АДРЕСА_1 та третьому поверсі гуртожитку на АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають тривалий час (декілька років) ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 (а. с. 8) та доповідну, відповідно до якої в ході проведення покімнатної перевірки встановлено факт непроживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в кімнаті АДРЕСА_1 даного гуртожитку (а. с. 19).

Суди обґрунтовано не прийняли до уваги вказані документи як належні, оскільки вони складені посадовими особами ТОВ «Маттіол» - керівником якого є ОСОБА_8 (а. с. 10 зворот), і з яких не вбачається, з якого моменту та протягом якого саме періоду ОСОБА_3 відсутня за місцем проживання в гуртожитку.

Вичерпного переліку поважних причин непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Згідно положень статті 212 ЦПК України 2004 року жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У частині другій статті 58 ЦПК України 2004 року зазначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, урахувавши наведені норми матеріального та процесуального права, обставини справи, а саме, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви, зокрема, що ОСОБА_3 без поважних причин більше шести місяців не проживає у спірному житловому приміщенні, та що має інше постійне місце реєстрації та проживання, крім спірного, дійшов вірного висновку, що непроживання у гуртожитку ОСОБА_3 у зв`язку із виїздом її за кордон на заробітки є поважною причиною та не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним житлом.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, наведеним в апеляційній скарзі, яким апеляційним судом надана належна оцінка, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком судів.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, повно і правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько С. Ю. Мартєв С. П. Штелик