справа № 357/4442/18 головуючий у суді І інстанції - Кошель Б.І.
провадження № 22-ц/824/8787/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2019 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 00 від 20 липня 2007 року по кредиту та процентах у розмірі 54 557, 02 доларів США та пені у розмірі 12 051 грн. 53 коп.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2019 року позовну заяву ПАТ «Укрсиббанк» залишено без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсиббанк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач надав суду такі письмові докази як кредитний договір, договір поруки, розрахунок заборгованості за кредитом та по процентах, виписку за особовим рахунком як доказ надання кредитних коштів, умови забезпечення кредиту. Відкривши провадження у справі, суд вважав, що позивачем до позовної заяви додано всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У діях АТ «Укрсиббанк» відсутня ознака бездіяльності та неповажності надання документів, оскільки представник позивача був присутній у всіх судових засіданнях. Позивач двічі надавав письмові пояснення у справі щодо причин неподання окремих доказів для оцінки їх поважними. Після прийняття ухвали про накладення штрафу позивач письмово подав клопотання про відкладення розгляду для підготовки документів, а також підготував копію кредитної справи, як додатковий доказ, який судом не було долучено до матеріалів. Зазначене вказує на добросовісну поведінку позивача, спрямовану на розгляд справи та поважність причин ненадання окремих оригіналів. Суд першої інстанції вже приймав ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду з цих самих підстав. Київський апеляційний суд в ухвалі від 21 листопада 2018 року наголосив на тому, що дії суду першої інстанції стосовно залишення позову без розгляду з підстав, визначених п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є передчасними і такими, що суперечать дійсним обставинам справи. Суд першої інстанції порушив право позивача на подання доказів, фактично було порушено принцип змагальності сторін. Суд не виконав обов`язку із мотивації відхилення доказів, наданих позивачем.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції керувався п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Звертаючись до суду з позовом, на підтвердження позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» надав договір про надання споживчого кредиту від 20 липня 2007 року, графік погашення кредиту, додаткову угоду, графік платежів, договір поруки та довідку-розрахунок заборгованості за кредитом.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2018 року витребувано з ПАТ «Укрсиббанк» оригінал кредитного договору з додатками до нього та графіками погашення кредиту, оригінал заяви на видачу готівки, оригінал договору банківського рахунку, заяву про відкриття рахунку.

На виконання вимог вказаної ухвали представник позивача надав у судовому засіданні для огляду оригінал договору про надання споживчого кредиту, інші документи надані не були.

Представник банку вказав суду, що подання оригіналу заяви про видачу готівки є неможливим, оскільки кредитні кошти видавались шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача. Надання оригіналу договору банківського рахунку, з якого надавались кошти та заяви про відкриття зазначеного рахунку є неможливим, оскільки на думку позивача ці документи не відносяться до предмету розгляду. При цьому, позивач вказував, що він надав суду усі докази, які вважав за потрібне.

Зазначені обставини стали підставою для залишення позову без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, одним з прав учасників судового розгляду є право подавати докази, що передбачено ч. 1 п. 2 ст. 43 ЦПК України.

Зі змісту зазначених норм закону слідує, що саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається на підставу своїх вимог, а, відтак, саме позивач має право надати суду докази, необхідні та достатні в тій мірі, в якій він визнає за необхідне для доведеності переконливості перед судом його аргументів.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Норма ч. 10 ст. 84 ЦПК України кореспондується з нормою п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у відповідності до якої суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Отже, приймаючи рішення про витребування тих чи інших доказів та залишаючи позовну заяву без розгляду в зв`язку з ненаданням витребуваних доказів, суд першої інстанції повинен був з`ясувати чи є витребувані ним докази настільки необхідними, що не дивлячись на відсутність в поданому клопотанні про витребування доказів заперечення відповідача факту отримання кредиту, розгляд справи по суті без їх надання є неможливим.

Зазначених норм закону суд не дотримався, питання необхідності витребуваних ним доказів не з`ясував, відповідних висновків в оскаржуваній ухвалі не навів, а, відтак, не обґрунтував підстав до залишення заяви без розгляду з огляду на відсутність підстав вважати неможливим розгляд зазначеної справи по суті без оригіналу договору банківського рахунку, з якого надавались кошти та заяви про відкриття зазначеного рахунку.

При цьому, суд не звернув уваги, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач надав суду докази, які на його думку, є достатніми для розгляду справи по суті, а, відтак, у суду не було перешкод у розгляді справи на підставі поданих сторонами доказів, що також передбачено ч. 10 ст. 84 ЦПК України.

Однак, суд першої інстанції, не дивлячись на те, що ч. 10 ст. 84 ЦПК України передбачає також розгляд справи за наявними в ній доказами, у разі не надання суду витребуваних доказів, без будь-яких законних підстав, обрав найбільш обтяжливий для позивача варіант вирішення питання, чим фактично створив перешкоди стороні у доступі до правосуддя, що є порушення права на справедливий суд в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, висновки суду щодо наявності підстав до залишення позовної заяви без розгляду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, судом порушено норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України є підставою до скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 257, 374, 379, 381, 382-384 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.