Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 303/7555/15-ц

провадження № 61-9383св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Горондівська сільська рада,

треті особи: Мукачівська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року в складі колегії суддів: Власова С. О.,

Фазикош Г. В., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Горондівської сільської ради, треті особи: Мукачівська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначав, що з метою оформлення спадкових прав у встановлений шестимісячний строк звернувся до Мукачівської районної державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, оскільки відсутні документи, які посвідчують право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від

18 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Cуд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт належності спірного майна ОСОБА_5 , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Cуд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутні документи про відведення земельної ділянки під забудову, а спірний будинок є самочинним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, узагальнення її доводів та викладу позиції інших учасників справи

У червні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, тому є підстави для визнання права власності на спірний будинок за ним, оскільки він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі.

Відзивів іншими учасниками справи на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 15 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, як це передбачено частиною першою статті 1268 ЦК України.

Відповідно до положень частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть від

30 березня 2013 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до заповіту від 29 березня 2013 року ОСОБА_5 залишив

ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося,

і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він законом матиме право.

Згідно із заявою про прийняття спадщини від 13 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Щербан О. П. для оформлення спадкових прав після смерті

ОСОБА_5

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 грудня 2015 року № 473/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок

АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_1 не подав документів, які посвідчують право власності ОСОБА_5 на спірний житловий будинок.

У постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі

№ 6-137цс13 зроблено висновок, що «спірний житловий будинок був збудований у 1957 році. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ

від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР

від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації».

Довідками від 06 листопада 2015 року № 1983, № 1984 виданими Горондівською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області підтверджено, що згідно даних погосподарської книги за 2011-2015 роки № 1 головою домогосподарства АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 , який був зареєстрований та проживав за вказаною адресою до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, за вказаною адресою крім ОСОБА_5 ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Згідно із виписки з погосподарської книги житловий будинок

АДРЕСА_1 побудований у 1965 році, головою домогосподарства на час будівництва будинку був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2, який являвся батьком ОСОБА_5

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від

01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок про визнання за

ОСОБА_1 права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який був головою домогосподарства, проте за життя не оформив права власності на зазначене нерухоме майно.

Суд апеляційної інстанції вказаних обставин та норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не врахував, помилково скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року скасувати, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 18 лютого 2016 рокузалишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук