РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/2981/19

пр. № 2/759/3649/19

27 червня 2019 року Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Бабич Н.Д.

при секретарі Котляр Ю.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . Посилався при цьому на ті обставини, що перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний шлюб був зареєстрований 03 вересня 2014 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, серії НОМЕР_1 , про що в Книзі реєстрації шлюбів 03 вересня 2014 року року було зроблено відповідний актовий запис за номером 1297. В шлюбі спільних дітей вони не мають. Як члени сім"ї відповідачі були зареєстровані в спірному помешканні. Сімейне життя з ОСОБА_3 не склалося, виявилося що вони є людьми з різними характерами та поглядами на життя, відповідачка постійно провокувала його на сварки, застосовувала психічне насильство. Все це призвело до того, що він, позивач, з кінця жовтня 2017 року тимчасово вимушений був не проживати в своїй квартирі, що належить йому на праві приватної власності. Також ОСОБА_3 безпідставно, з метою заволодіння його власністю 18 січня 2018 року звернулась до Святошинського районного суду м.Києва із заявою про визнання його недієздатним та встановлення над ним опіки, хоча він ніколи не страждав на будь-які психічні захворювання та не перебував на обліку у лікаря-психіатра. Після дачі ним пояснень та відповідних документів ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 06 липня 2018 року заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2017 року та спільне господарство не ведеться з цього часу. За таких обставин вважаючи, що нормальні шлюбні відносини між ними не могли бути поновлені, він звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом про розірвання шлюбу до ОСОБА_3 та рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 08 грудня 2018 року, що набрало законної сили в справі №759/3780/18, пр. №2/759/4043/18 шлюб було розірвано.Крім того, позивач зазначає, що після поселення в квартиру ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4 комунальних платежів, користуючись вказаною квартирою, не здійснювали, у зв`язку з чим, станом на 01.09.2018 року утворилась заборгованість по утриманню будинку 2147, 37 грн. та заборгованість за вивезення побутових відходів - 138, 60 грн. і лише напередодні засідання в справі про розірвання шлюбу 20 листопада 2018 року ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4 забравши всі речі з квартири, меблі, посуд, білизну, електроприлади та інше устаткування, вивезли все це майно в невідомому напрямку. Позивач зазначає, що з листопада 2018 року відповідачі в квартирі не проживають, будь-якого майна їх в квартирі не залишилось, комунальних та інших обов`язкових платежів не сплачують, а на його адресу лише приходять листи з кредитних установ про необхідність сплати боргів за ОСОБА_4 , до яких він не має жодного відношення. На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу України ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду письмову заяву, де просить розглядати справу за її відсутності (а.с.45-48, 50,77, 80, 81,86).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.52, 78-79).

Суд вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності відповідачів та постановити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача ОСОБА_2 , допитавши свідка ОСОБА_5 , дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.8-14, 85).

ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Вказаний шлюб був зареєстрований 03 вересня 2014 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, серії НОМЕР_1 , про що в Книзі реєстрації шлюбів 03 вересня 2014 року року було зроблено відповідний актовий запис за номером 1297 (а.с. 16). В шлюбі спільних дітей вони не мають.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 06 грудня 2018 року, що набрало законної сили в справі №759/3780/18, пр. №2/759/4043/18 шлюб було розірвано (а.с.18).

Після реєстрації з ОСОБА_3 шлюбу, 23.09.2014 року позивач на прохання ОСОБА_3 зареєстрував її та її сина від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 , що є повнолітнім, у своїй квартирі, що належить йому на праві особистої приватної власності (а.с.19, 87).

Як пояснив позивач після поселення в квартиру ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4 комунальних платежів, користуючись вказаною квартирою, не здійснювали, у зв`язку з чим, станом на 01.09.2018 року утворилась заборгованість по утриманню будинку 2147, 37 грн. та заборгованість за вивезення побутових відходів - 138, 60 грн. Вказана обставина стверджується дослідженою судом довідкою (а.с.20).

Як пояснив позивач напередодні засідання в справі про розірвання шлюбу, а саме 20 листопада 2018 року ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4 забравши всі речі з квартири, меблі, посуд, білизну, електроприлади та інше устаткування, вивезли все це майно в невідомому напрямку та залишивши в квартирі бруд та сміття та фактично поставивши його, інваліда III групи, вкрай тяжке матеріальне становище.

Вказані обставини підтвердила в судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_5 , показала при цьому, що з грудня 2018 року вона підтримує фактичні шлюбні стосунки з ОСОБА_1 та проживає разом з ним в спірному помешканні за його згоди, вони ведуть спільне господарство.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхтто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 150 Житлового кодексу України унормовано, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Положення Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали у спірному житловому приміщенні в якості членів сім`ї власника і набули право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, аналіз вказаних положень закону дає підстави для висновку, що право на користування житловим приміщення є похідним від права власності, і, оскільки відповідачі перестали бути членами сім`ї позивача, не пов`язані спільним побутом, добровільно залишили житлове приміщення, в якому зареєстровані, а ОСОБА_1 має намір використовувати житло для власного проживання, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - кв. АДРЕСА_1 .

Судова практика та позиція Верховного суду викладена в Постанові Верховного суду від 22.05.2019 року в аналогічній справі №759/11863/16-ц, пр. №61-22689св18.

Також аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 391, 406 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Зазначити дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродж. м.Києва, РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає та зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродж. с.Фарбоване Яготинського району Київської області, РНОКПП - невідомий, зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Луганська, РНОКПП - невідомий, зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Суддя: Бабич Н.Д.