ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3947/18
провадження № 2/753/875/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С..

при секретарі Пугач Д.С.

за участю

представника відповідача ОСОБА_1

представник позивача не з`явився

відповідач не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 290,89 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1474,10 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8702,94 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 100,00 грн., а також штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 513,85 грн. (процентна складова).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.02.2012 між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач належним чином зобов`язань за укладеним кредитним договором №б/н від 13.02.2012 не виконував, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість.

Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11 290,89 грн., а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Шклянки М.П. від 22.03.2018 було відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10.05.2018 від представника відповідача - адвоката Чебуніної А.М. до суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

18.05.2018 до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач заперечує проти позовних вимог позивача та просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Вказує, що докази заборгованості, надані позивачем неналежні та недостатні для вирішення справи. Відсутні докази погодження відповідача із тарифами обслуговування кредитних карток та Правилами надання банківських послуг, а також відсутні відомості щодо того, якою саме карткою ніби то користувався відповідач. У зв`язку з чим вважає, що письмова форма кредитного договору не додержана. Також вказує, що позивачем не надано підтвердження виконання банком своїх обов`язків по наданню кредитних коштів та отримання відповідачем будь-якої кредитної картки ПриватБанк. Суму позову відповідач вважає необґрунтованою та не погоджується з її розрахунком. Відповідач надав свій контр розрахунок суми відсотків за договором, яка становить 1088,01 грн.

20.06.2018 від позивача на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач більш детально аргументував свої позовні вимоги та доводи щодо спростування посилань відповідача.

У зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_3 ., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2018 визначеного головуючого у справі суддю Мицик Ю.С.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 09.07.2018 прийнято до провадження цивільну справу та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

17.07.2018 на адресу суду від позивача надійшов ще один екземпляр відповіді на відзив із зазначеними у ньому додатками.

11.03.2019 представником відповідача - адвокатом Симбірцевим Є.В. подано заяву про застосування строків позовної давності та додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву.

16.04.2019 від позивача надійшла відповідь на пояснення.

Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законодавством порядку. Однак у позовній заяві не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку.

Відповідач до суду не з`явився, однак його представник у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 13.02.2012 ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_2 ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, та погодився з ними.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу платіжну картку та встановив на ній кредитний ліміт, що підтверджується випискою по рахунку, довідкою про видані картки та фото клієнта з карткою (а.с.132-135,136,138).

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, суд вважає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у анкеті-заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України.

Крім того, згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг).

Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Із наданого позивачем розрахунку та виписки за період з 01.01.2000 по 1806.2018 вбачається, що ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором №б/н від 13.02.2012, внаслідок чого, станом на 31.01.2018 (дата визначена позивачем), у останнього утворилася заборгованість у розмірі 11290,89 грн., яка включає в себе:1474,10 грн. - заборгованість за кредитом, 8702,94 грн. - з заборгованість по процентам за користування кредитом, 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 513,85 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4,5-6).

Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань.

ОСОБА_2 не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, і наведених норм законодавства, суд вважає, що наявні всі підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту у сумі 1474,10 грн. за період з 13.02.2012 (дата укладання договору між сторонами) по 31.01.2018 (дата визначена АТ КБ «ПриватБанк» у позові).

Щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами суд доходить наступного висновку.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як встановлено судом, відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг (13.02.2012), а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодилась з ними, що засвідчила своїм підписом (а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком у випадку інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку та погодження клієнта на нові умови, а також шляхом надсилання СМС-повідомлень.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що боржник вважається належно повідомленим про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом у односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами становив, станом на 13.02.2012 (дата укладання договору між сторонами), 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказана відсоткова ставка діяла починаючи з 13.02.2012 (дата укладання договору між сторонами) по 29.08.2014.

У подальшому, з 01.09.2014 АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 34,80 %, а з 01.04.2015 збільшив до 43,20 %

Таким чином, з урахуванням збільшення відсоткової ставки банком у односторонньому порядку (ст.1056-1 ЦК України), без повідомлення позичальника, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість по процентам, нарахована за період з 13.02.2012 (дата визначена позивачем у розрахунку заборгованості) по 29.08.2014 (остання дата, коли проценти нараховувалися по відсотковій ставці 30,00 % «Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком»), що складає 95,77 грн.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, а також сум штрафів суд доходить наступного.

Відповідно до положень статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Керуючись статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такі висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

Тому з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 513,85 грн. (процентна складова).

Таким чином, суд доходить висновку, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією не підлягають до задоволення, оскільки недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, не допускається.

За таких обставин, з ОСОБА_2 за період з 13.02.2012 (дата укладання договору між сторонами) по 31.01.2018 (дата визначена АТ КБ «ПриватБанк» у позові) підлягає стягненню наступна заборгованість у розмірі 2583,72 грн., яка складається з: 1474,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 95,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 13.02.2012 по 29.08.201; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 513,85 грн. - штраф (процентна складова).

Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Відповідно до ч. 4 ст.267ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 р. у справі 401/6656/12-ц.

Із виписки по картковому рахунку (а.с.150-152) вбачається, що останній платіж ОСОБА_2 здійснив 06.08.2015, а з позовною заявою АТ «Приватбанк» звернулось до суду 05.03.201, тобто в межах трирічного строку позовної давності звернення до суду.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 403,19 грн.

На підставі викладеного та керуючись стст. 253, 257, 261, 264, 267, 525, 526, 536, 626, 634, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, стст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 583 гривні 72 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 403 грн. 19 коп.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Суддя : Ю.С. Мицик