ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року

м.Суми

Справа №591/5709/18

Номер провадження 22-ц/816/3334/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Сукач Ольги Сергіївни,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м.Суми 02 квітня 2019 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 05 квітня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

26 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, який уточнив в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . На прибудинковій території вказаного багатоквартирного житлового будинку ним ще разом з батьками були посаджені два дерева вишні, тому ці дерева є його власністю. Врожай з даних дерев він збирав та продавав, отримуючи додаткові кошти для придбання ліків. У травні 2013 року ОСОБА_2 , за вказівкою ОСОБА_3 , без його дозволу, зрубав належну йому вишню, а 05 травня 2017 року він пошкодив і друге дерево, зламавши гілки, що призвело до втрати її первісного стану та поступового засихання. Вважає, що такими діями відповідачів йому заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 2000 грн (по 1000 грн за кожне дерево). Через пошкодження дерев він переніс сильне нервове потрясіння, вони були пам`яттю про батьків та додатковим джерелом доходів, у зв`язку з чим йому заподіяна моральна шкода у розмірі 2000 грн. Вказані суми просив стягнути з ОСОБА_2

Крім того, 26 липня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 через багаторічні неприязні відносини, отруїли його кішку ОСОБА_4 , яка була членом його родини, через що він зазнав моральних страждань, які оцінює в 1000 грн, які просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми 02 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з необгрунтованстю.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Вимоги скарги обґрунтовані тим, що суд не взяв до уваги надані ним як докази загибелі кішки та знищення дерев фотокартки. Доводить протиправність дій відповідачів відносно нього і його майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції, заперечення проти апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що будинок по АДРЕСА_2 є багатоквартирний і складається з чотирьох квартир. Прибудинкова територія - двір цього будинку знаходиться у загальному користуванні мешканців будинку.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 липня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Сумської ДНК Ляшенко А.І. за реєстровим №1-1106, ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 і він зареєстрований та проживає у даній квартирі (а.с. 7-8).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають у будинку АДРЕСА_4 .

Між сторонами тривалий час існують неприязні відносини і позивач звертався до правоохоронних органів із заявами щодо неправомірних, на його думку, дій відповідачів у справі. За результатами перевірок, проведених УМВС України в Сумській області у 2013 році та УНП в Сумській області у 2018 році за заявою ОСОБА_1 , у діях його сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не встановлено протиправних дій, не виявлено ознак кримінального правопорушення (а.с 118, 119).

На підтвердження позовних вимог щодо неправомірних дій відповідачів у справі та заподіяння йому майнової та моральної шкоди позивач надав фотознімки дерев та кішки (а.с.11-14).

Відмовляючи у задоволенні позовних, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження факту порушення відповідачами його прав.

З такими висновками колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 23 та ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і така шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене та відсутність належних доказів зрубування дерев саме відповідачем ОСОБА_2 , не встановлення його причетності до цього і органами Національної поліції, висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог позивача у справі є обґрунтованим.

Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення вимог позивача і в частині відшкодування йому заподіяння моральної шкоди відповідачами у справі, у зв`язку із отруєнням його кішки на прізвисько Мурка, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цього ним надано не було.

Надане позивачем на підтвердження своїх позовних вимог фото кішки не свідчить про те, що причиною її смерті було саме отруєння, а також не може свідчити про те, що таке отруєння сталось внаслідок неправомірних дій саме відповідачів у справі.

Будь-яких висновків ветеринарних лікарів або висновків судової експертизи про причини смерті тварини ним також надано не було.

З пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , допитаних судом першої інстанції, також з достовірністю не встановлено, що загибель кішки позивача сталась саме внаслідок отруєння її відповідачами у справі, оскільки про ці обставини вони знають лише зі слів самого позивача у справі.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» надане поняття домашніх тварин, якими є собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі;

Утримання в домашніх умовах обмеження природної волі домашніх тварин, що виключає їх вільне переміщення за межами квартири, подвір`я окремого будинку.

Статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону.

Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх).

Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку супроводжуваної домашньої тварини.

При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Виходячи з наведених положень Закону саме на позивача, як власника кота покладався обов`язок його належного утримання, зокрема забезпечення супроводу поза місцем постійного утримання та нагляду.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на суперечливі висновки суду першої інстанції, яким у мотивувальній частині рішення зазначено про задоволення позовних вимог, а в резолютивній його частині зроблений висновок про безпідставність його позову, оскільки як вбачається з тексту оскаржуваного рішення суд беззаперечно прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача, а явна описка у мотивувальній частині рішення суду може бути виправлена ухвалою суду за заявою самого апелянта відповідно до вимог передбачених ст. 269 ЦПК України.

З урахуванням зазначеного вище, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого було ухвалено законне й обґрунтовані рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять обставин, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, рішення суду на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м.Суми 02 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 26 червня 2019 року.

Головуючий О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С .Г. Хвостик