Справа № 369/3822/18
Провадження № 2/369/755/19
РІШЕННЯ

Іменем України

13.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

за участі секретаря Середенко Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 26 листопада 2017 року сталась ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача ОСОБА_2 . У результаті ДТП автомобілю Posche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 , було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 220 532,61 грн., які ним були сплачені за ремонт автомобіля. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 , - була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта». Відповідно до умов договору ліміт страхового відшкодування становить 100 000 грн., франшиза 1000 грн. Разом з тим, них коштів не достатньо для покриття всіх збитків, завданих ДТП. Тому шкоду в розмірі 121 532,61 грн. має відшкодувати відповідач, через неправомірні дії якого йому було завдано збитків. Також відповідач має відшкодувати витрати за складання звіту в розмірі 2500 грн.

У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдані збитки.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь за завдану матеріальну шкоду 121 532,61 грн., витрати по сплаті спеціалісту за складений звіт в розмірі 2500 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

03 грудня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 Вказав, що дійсно дтп трапилось за винних дій відповідача. На момент ДТП відповідач мав поліс, ліміт відповідальності становив 100 000 грн., франшиза 99 000 грн. Тому саме страхова компанія зобов`язана відшкодувати завдані позивачу збитки. Обов`язок відповідача щодо відшкодування збитків виникає лише у разі недостатності страхового відшкодування. З наявного звіту вартість матеріального збитку становить 196 198,55 грн., а згідно виконаних робіт позивач витратив 220 532,61 грн. Вважає, що поданий звіт не може бути належним доказом, оскільки огляд пошкодженого автомобіля проводився у відсутність та без повідомлення відповідача. Тому даний звіт є однобічним. Подані докази щодо ремонту автомобіля суперечать звіту. Вважає заявлений розмір шкоди завищеним, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження дійсного розміру збитків. Вказав, що ним були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 13 331 грн., які слід стягнути з позивача. Просив відмовити в задоволенні позову.

20 лютого 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив. Зазначено, що ним пред`явлені вимоги до відповідача за вирахуванням страхового відшкодування. Щодо виклику відповідача для складення звіту, вказала, що він є не обов`язковим, а лише у разі такої потреби. Всі заперечення відповідача щодо неповноти, завищеного розміру збитків не підтверджено будь-якими доказами. Просила задоволити позов.

При розгляді справи представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов.

У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача подав суду клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду у задоволенні даного клопотання було відмовлено, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 26 листопада 2017 року близько 14 год. 30 хв. в с. Хотів по вул. Шевченка,2 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу при зустрічному роз`їзді та скоїв зіткнення з автомобілем Posche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 . Внаслідок чого, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.13.3 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню.

Дана постанова не оскаржувалась.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля Posche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .

З поданого звіту про визначення вартості матеріального збитку №1789 (а.с.13-46), станом на дату оцінки 26 листопада 2017 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Posche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження становить 196 198,55 грн.

За проведення даного звіту ОСОБА_1 було сплачено 2500 грн., що підтверджено відповідною квитанцією (а.с.55).

З матеріалів справи встановлено, що автомобіль Posche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 , був відремонтований позивачем за власний кошт. На підтвердження понесених витрат позивач надав суду акти виконаних робіт: №6030792 від 26 грудня 2017 року на суму 2970 грн., №6030793 від 26 грудня 2017 року на суму 217562,61 грн.; квитанції: №18456265 від 28 листопада 2017 року на суму 49 000 грн., №18460405 від 29 листопада 2017 року на суму 49000 грн., №18464319 від 30 листопада на суму 44 000 грн., №18539799 від 26 грудня 2017 року на суму 75 562,61 грн., №18539467 від 26 грудня 2017 року на суму 2970 грн. на загальну суму 220 532,61 грн.

Так відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», ліміт відповідальності якої становить 100 000 грн., франшиза 99 000 грн.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на наведене, враховуючи подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що матеріальний збиток слід визначити по реальним витратам потерпілого, які ним були сплачені при ремонті автомобіля, що становить 220 532,61 грн., та витрати за проведений звіт в розмірі 2500 грн. Відповідач доказів на спростування даних тверджень суду не надав, обмежившись лише запереченнями проти доказів позивача, відсутні докази щодо неповноти, неточності, невідповідності та які б спростовували висновки та подані акти виконаних робіт. Не міститься в матеріалах справи також належні та допустимі докази щодо тверджень відповідача щодо завищеного розміру шкоди.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлюють такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень п. 1.12. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За правилами ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та вимог п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з вимогами п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Згідно з вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки завдані збитки саме відповідачем ОСОБА_2 , тому відповідач зобов`язаний у повному обсязі відшкодувати завдані його неправомірними діями збитки. Враховуючи межі позовних вимог з відповідача слід стягнути завдану матеріальну шкоду в розмірі 121 532,61 грн. (шкода за вирахуванням страхового відшкодування, та з врахуванням франшизи).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що крім завданого матеріального збитку транспортному засобу, він також поніс витрати за проведене дослідження для визначення матеріального збитку в розмірі 2500 грн. На підтвердження даних доводів позивач надав квитанцію на підтвердження сплати послуг в розмірі 2500 грн. Тому дані витрати також підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Звертаючись до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1240,33 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені щодо стягнення матеріальної шкоди, тому понесені судові витрати підлягають також стягненню з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 1240,33 грн.

Керуючись п.п. 4, 6, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.п. 1.4., 1.7., 1.12. ст. 1, ст. 6, п. 12.1. ст. 12, п. 22.1. ст. 22, ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 3 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 22, 979, 1187, п. 1 ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 1190, ст.ст. 1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої матеріальної шкоди 121 532,61 грн. (сто двадцять одна тисяча п`ятсот тридцять дві грн. 61 коп.), витрати на складення звіту 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот грн.) та судовий збір в розмірі 1240,33 грн. (одна тисяча двісті сорок грн. 33 коп.).

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 21 червня 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич