Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 265/3625/17

провадження № 61-29528св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 липня 2017 року у складі судді Мельник І. Г., ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Мироненко І. П., Зайцевої С. А., Пономарьової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2017 року Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради (далі - УСЗН) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що 25 листопада 2014 року відповідач звернулася до УСЗН із заявою про призначення щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до якої він зареєстрований у АДРЕСА_4 та у володінні будь-кого із членів сім`ї іншого житлового приміщення немає.

Відповідно до рішень УСЗН від 05 грудня 2014 року, 05 червня 2015 року, 07 грудня 2015 року, 02 червня 2016 року ОСОБА_1 була призначена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Після опрацювання інформації щодо верифікації даних, що надійшла на адресу управління 16 вересня 2016 року, спеціалістами управління було встановлено, що ОСОБА_1 має у своїй власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Згідно з пунктом 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах інших, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Надання відповідачем недостовірної інформації призвело до надміру нарахованої суми щомісячної адресної грошової допомоги за періоди з 25 листопада 2014 року до 24 травня 2015 року, з 25 травня 201року до 24 листопада 2015 року, з 03 грудня 2015 року до 11 травня 2016 року та з 31 травня 2016 року до 29 листопада 2016 року, в розмірі 22 884,58 грн, які підлягають поверненню на рахунок Управління.

На підставі вищевикладеного УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради просило стягнути з ОСОБА_1 надмірно виплачену допомогу в сумі 22 884,58 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 липня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач має житло в с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області, у районі де проводиться антитерористична операція, отже отримана ОСОБА_1 щомісячна адресна допомога виплачена йому обґрунтовано, тому відсутні правові підстави для стягнення цих коштів на рахунок позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з обґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо правомірного отримання відповідачем щомісячної адресної допомоги, надання якої передбачене Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 у редакції, на момент виникнення спірних відносин (далі - Порядок № 505).

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2017 року УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасуватирішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з порушенням норм чинного законодавства. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що врозпорядженні Кабінету Міністрів України № 1275-р не визначено період проведення такої операції, відсутні й відомості про не віднесення цих населених пунктів до тимчасово окупованої території України. Натомість, у переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р (зі змінами від 02 грудня 2015 року № 1276-р), с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області не зазначено.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 має статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме з міста Донецька до міста Маріуполя Донецької області.

25 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до УСЗН із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

В заяві відповідач надав письмову інформацію про відсутність в нього та членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Своїми заявами від 28 травня 2015 року, 03 лютого 2015 року, 02 червня 2016 року відповідач засвідчив про відсутність обставин щодо змін в сім`ї, які впливають на призначення адресної грошової допомоги.

На підставі цих заяв рішенням УСЗН від 05 грудня 2014 року ОСОБА_1 була призначена допомога у розмірі 884 грн на період з 25 листопада 2014 року до 24 травня 2015 року; рішенням від 05 червня 2015 року допомога у розмірі 949 грн на період з 25 травня 2015 року до 24 листопада 2015 року; рішенням від 07 грудня 2015 року допомога у розмірі 1074 грн на період з 03 грудня 2015 року до 11 травня 2016 року; рішенням від 02 червня 2016 року допомога у розмірі 1 130 грн на період з 31 травня 2016 року до 29 листопада 2016 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 має у власності домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3.

Розпорядженням начальника УСЗН від 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 виплата щомісячної адресної допомоги була зупинена з 01 листопада 2016 року, оскільки відповідач має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 січня 2014 року встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам урегульовано Порядком № 505.

Відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Частиною першою цієї статті визначено, що період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що для безпосереднього управління конкретною антитерористичною операцією та керівництва силами і засобами, які залучаються до здійснення антитерористичних заходів, утворюється оперативний штаб, очолюваний керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України (координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України) або особою, яка його заміщує.

Наказом № 33/6/а від 07 жовтня 2014 року Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів його проведення» наказано: визначити такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька i Луганська області з 07 квітня 2014 року; Харківська область з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Районами проведення антитерористичної операції є вся Донецька i Луганська області з 07 квітня 2014 року до закінчення терміну її проведення.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням КМУ № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого, с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області включено до вказаного переліку (пункт 13). Дію цього розпорядження зупинено розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р.

02 грудня 2015 року розпорядженням КМУ №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області також включено до вказаного переліку (пункт 13).

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що на час виникнення та існування спірних правовідносин, с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Крім того, відповідно до пункту 2 Порядку № 505, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 6 Порядку № 505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин, з 25 листопада 2014 року до 29 листопада 2016 року, визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: коли будь-хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (редакція від 23 жовтня 2014 року).

У такій редакції пункт 6 Порядку № 505 був чинним до 24 квітня 2015 року, а після змін, внесених постановою КМУ від 31 березня 2015 року № 212, він був викладений у такій редакції: «будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення», при цьому слова «у володінні» замінені словами «у власності».

Постановою КМУ від 08 квітня 2015 року № 257 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505», що набула чинності 15 травня 2015 року, у назві та тексті Порядку слова «територія України та райони проведення антитерористичної операції» в усіх відмінках замінені словами «територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення» у відповідному відмінку.

Нову редакцію пункту 6 Порядку № 505 про те, що грошова допомога не призначається, якщо будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції), має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, було викладено тільки після внесення змін відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370.

Із матеріалів справи вбачається, що грошова допомога виплачувалася відповідачу до 01 листопада 2016 року, тобто до внесення змін у вказану постанову в частині обмеження виплат у разі розташування житла, що перебуває у власності членів сім`ї, на території населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Ураховуючи наведене, правильними є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про необгрунтованість доводів позивача щодо відсутності у відповідача права на грошову допомогу у зв`язку з прихованням факту наявності у нього домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_3 , тобто в районі, де органи державної влади в повному обсязі здійснюють свої повноваження, оскільки у пункті 6 Порядку № 505, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, таке обмеження відсутнє. Крім того, право особи на грошову допомогу не обмежується у разі наявності у власності житлового приміщення, що розташоване в районі проведення антитерористичної операції, що має місце у цій справі, оскільки с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області віднесено до таких територій розпорядженнями КМУ №1053-р, № 1275-р та наказом № 33/6/а від 07 жовтня 2014 року Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів його проведення».

Доводи касаційної скарги про те, що до спірних правовідносинах необхідно застосувати розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», до якого не включено с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене розпорядження є чинним лише до тих правовідносин, які виникли після 31 травня 2017 року, тобто після внесеннях відповідних змін до Порядку № 505.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 липня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило