КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8844/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Притули Н.Г. в м. Київ 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна та виселення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року ухвалено рішення в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна та виселення, яким позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Витребувано квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 з незаконного володіння ОСОБА_1 . Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8640 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року в резолютивній частині рішення від 15 березня 2019 року виправлено описку, а саме в третьому абзаці резолютивної частини рішення вказано замість «Витребувати квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 з незаконного володіння ОСОБА_1 » - «Витребувати квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 з володіння ОСОБА_1 ».

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що про розгляд справи судом не повідомлялася та матеріли справи не містять доказів повідомлення учасників справи про розгляд питання про внесення виправлень у судове рішення. Викладений в ухвалі висновок суду про те, що в судове засідання сторони не з`явилися, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки про вказане засідання учасників справи суд взагалі не повідомляв, тим самим позбавивши їх законного права на участь в судовому засіданні і порушив право відповідача на справедливий судовий розгляд, передбачений ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини на основоположних свобод.

Зазначала, що ухвала встановленим вимогам закону щодо обґрунтованості та вмотивованості не відповідає та не містить мотивів, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти питання про виправлення описки в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Дані обставини вказують на формальний характер судового розгляду у суді першої інстанції, який не був спрямований на забезпечення повного та об`єктивного з`ясування обставин порушеного судом питання та його справедливого і неупередженого вирішення.

Вказувала, що суд з невідомих причин вирішив виключити ціле слово з резолютивної частини, що суттєво змінює правовий статус і підстави володіння спірною квартирою ОСОБА_1 з «незаконного володіння» на «володіння», характер спірних правовідносин і застосування відповідного законодавства для їх вирішення. Проте виправлення описок не є способом виправлення такого недоліку судового рішення як неправильне застосування ним законодавства. Такі упущення, на думку скаржника, є підставою для апеляційного оскарження рішення, що і було нею здійснено шляхом подання апеляційної скарги. Застосування судом в резолютивній частині рішення фрази «з незаконного володіння» замість «володіння» також не відноситься до граматичних помилок, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприймання, а відтак не є помилкою, опискою, яка спотворює текст судового рішення.

03 червня 2019 року від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, де позивач зазначав наступне. Як вбачається з матеріалів справи, в ході її розгляду судом першої інстанції не встановлено факт незаконного заволодіння відповідачем квартирою АДРЕСА_1 , суд в мотивувальній частині рішення не вказує на незаконне володіння відповідачем зазначеною квартирою.

Вказував, що у резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може призвести до неправильного сприймання судового рішення та утруднити його виконання.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року відповідає прийнятому у справі рішенню по суті і за змістом. Виправлена судом резолютивна частина рішення суду відповідає його мотивувальній частині і не змінює зміст рішення і рішення суду в цілому. Виправлення судом описка видається правильним і не порушує прав відповідача, а надає йому додаткові можливості для відшкодування збитків, завданих третьою особою внаслідок шахрайських дій.

Зазначав, що з огляду на апеляційну скаргу, викладені в ній доводи зводяться до незгоди відповідача з прийнятим рішенням по суті справи. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення віднесена до п. 19 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Виправляючи описку ухвалою від 17 квітня 2019 року, суд першої інстанції виходив із того, що в рішенні суду, зокрема третьому абзаці резолютивної частині рішення помилково зазначено замість «Витребувати квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 з володіння ОСОБА_1 », вказано «Витребувати квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 з незаконного володіння ОСОБА_1 », тобто міститься описка, яку необхідно виправити.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Виходячи із аналізу даної статті, в загальному порядку питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, але якщо суд за своєю ініціативою прийшов до висновку про необхідність їх участі, учасники справи мають бути належно повідомлені про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

На а. с. 89 - 91 т. 2 містяться судові повістки про виклик до суду позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_1 і третьої особи ОСОБА_3 для виправлення описки в рішенні суду на 17 квітня 2019 року, проте докази отримання адресатами вказаних судових повісток в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є, зокрема, ухвали. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України до судових рішень встановлені вимоги законності і обґрунтованості. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 260 ЦПК України однією зі складових ухвали є мотивувальна частина із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

За змістом пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Верховний Суд, в рамках справи № 369/8367/16-ц, провадження № 61-10808св18 від 14 січня 2019 року виходив з того, що описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття. Верховний Суд зауважив, що суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.

Разом із тим, постановляючи ухвалу про виправлення описки від 17 квітня 2019 року, суд першої інстанції жодним чином не мотивував свого рішення, не зазначив, з яких підстав він дійшов висновку, що виключене з резолютивної частини рішення слово «незаконний» є саме опискою.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що прийшов до висновку про задоволення заяви та виправлення описки в ухвалі суду, однак в матеріалах справи будь-яка заява про виправлення описки відсутня, і виправлення судом внесено не в ухвалу, а в рішення.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права, а внесення виправлень до рішень суду першої інстанції не належить до процесуальної компетенції апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :