Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 454/2339/15-ц

провадження № 61-10460св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року у складі судді Струс Т. В. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Шандри М. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, у якому просив усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні домоволодінням на АДРЕСА_1 шляхом виселення з цього будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позовна заява мотивована тим, що у зазначеному домоволодінні, яке належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 17 вересня 2003 року, проживають без реєстрації місця проживання батьки його колишньої дружини - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Відповідачі мають власне житло у с АДРЕСА_1 Сокальського району Львівської області, договору щодо проживання у належному йому будинку не укладали, згоди на їх вселення він не надавав. Також зазначає, що в 2011 році уклав шлюб з ОСОБА_8 , з якою має намір проживати у спірному будинку, проте відповідачі добровільно залишити житло відмовляються.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року позов задоволено; зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_9 перешкод у користуванні та розпорядженні домоволодінням на АДРЕСА_1 ; виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з домоволодіння на АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Додатковим рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 07 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 487,20 грн витрат зі сплати судового збору та 2 800,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надавав згоди на вселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спірний будинок, договорів оренди (найму), інших договорів з ними не укладав, тому їх проживання порушує права ОСОБА_10 як власника будинку, перешкоджає у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, він не може реалізувати своє право на житло.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що з 2007 року ОСОБА_4 та з 2010 року ОСОБА_5 періодично, а з 2015 року - постійно проживають у спірному будинку. Виникнення такого права пов`язано з проживанням у цьому будинку їх доньки ОСОБА_11 як колишньої дружини ОСОБА_10 , яка втратила право на користування спірним житлом відповідно до рішення суду від 28 квітня 2016 року у справі № 454/2025/15, тобто з дня набрання законної сили цим рішенням суду відповідачі проживають у будинку без законних підстав. Виселення відповідачів без надання іншого приміщення не порушує їх права на житло, оскільки вони мають інше зареєстроване постійне місце проживання. Крім того, на час розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідачі фактично виконали рішення суду першої інстанції у добровільному порядку.

Короткий зміст касаційних скарг

У касаційних скаргах, поданих у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У квітні 2018 року справу передано до Верхового Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували обставини справи, які мають значення для вирішення спору, встановили факт проживання відповідачів у спірному будинку на підставі неналежно посвідченої довідки про склад сім`ї, з якої не вдається встановити дату та орган, що видав довідку та акту обстеження фактичного проживання осіб. Під час вирішення спору суди попередніх інстанцій не застосували статтю 157 ЖК Української РСР. Відповідачі 30 січня 2017 року не брали участі у розгляді справи судом першої інстанції, оскільки належно не були повідомлені про судове засідання; текст рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року внесений до автоматизованої системи документообігу суду особою, яка не входила до складу суду.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована аналогічними доводами, які містяться у касаційній скарзі ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4

У квітні-травні 2018 року ОСОБА_7 надав відзиви на касаційні скарги, у яких зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими, про час і місце розгляду справи відповідачі повідомлялись належним чином.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_7 згідно з договором дарування від 17 вересня 2003 року є власником домоволодіння на АДРЕСА_1 .

12 січня 2007 року розірвано шлюб, в якому перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28 квітня 2016 року у справі № 454/2025/15 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (діти колишньої дружини) визнано такими, що втратили право користування житловим будинком на АДРЕСА_1 .

На момент пред`явлення цього позову у зазначеному будинку без реєстрації проживають батьки колишньої дружини позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується актом Свитазівської сільської ради Сокальського району Львівської області від 05 вересня 2015 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (частина перша статті 405 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Установивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не належать до членів сім`ї ОСОБА_10 , постійно не проживали з ним і не вели спільного господарства, будь-яких правочинів щодо проживання у спірному домоволодінні не укладали, суди першої інстанції, з висновком якого погодився суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що для їх подальшого проживання у належному позивачу домоволодінні відсутні правові підстави, тому вони підлягають виселенню.

Доводи касаційних скарг щодо встановлення судом факту проживання відповідачів у спірному домоволодінні на підставі недопустимих доказів, не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи судами попередніх інстанцій відповідачі достовірність поданих ОСОБА_15 документів не оспорювали, відповідно до частини другої статті 64 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій клопотань про подання оригіналу акту обстеження про фактичне проживання їх в спірному будинку не заявляли.

Твердження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо їх фактичного проживання за місцем реєстрації (в іншому населеному пункті), є неприйнятними, оскільки стосуються переоцінки обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України, виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Положення статті 157 ЖК Української РСР, на яку посилаються у касаційних скаргах, не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки відповідачі не є членам сім`ї власника домоволодіння.

Доводи касаційних скарг щодо обставин внесення тексту рішення суду першої інстанції до автоматизованої системи документообігу суду досліджувались судом апеляційної інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені твердження не стосуються предмету спору та не підтверджуються доказами того, що мало місце незаконне втручання до автоматизованої системи документообігу суду чи формування та підписання електронного примірника рішення не електронним цифровим підписом судді Струс Т. В., яка ухвалила рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року.

Посилання у касаційних скаргах на неналежне повідомлення відповідачів про розгляд справи, є безпідставним, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомлялись про розгляд справи 30 січня 2017 року у суді першої інстанції шляхом направлення рекомендованих листів, вручення їм судових повісток під підпис підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення поштових відправлень (т. 1 а. с. 166, 167).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
А. О. Лесько
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров