Справа № 128/487/19
19.06.2019 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,
секретар Манюк Л.В.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком із господарськими спорудами,
ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 13.07.2002, на час одруження сторони не мали власного житла та 27.10.2004 ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_4 , подарувала їй 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою сторони проживали та були зареєстровані разом з їхньою спільною донькою. Та 27.10.2009 шлюб між сторонами розірвано, а з 2016 року відповідач почав постійно проживати окремо за адресою проживання своїх батьків.Позивач зазначає, що з початку 2016 року всі комунальні послуги за будинок вона сплачує одноособово, у 2017 році зробила косметичний ремонт за власні кошти та реєстрація відповідача у даному будинку створює їй незручності та перешкоди у користуванні своєю власністю, оскільки позивач не може в повній мірі розпорядитись даним будинком, оформити субсидію. Тому посилаючись на відповідні норми законодавства позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинкомта зняти відповідача з реєстрації місця проживання.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.03.2019 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.05.2019 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила задовольнити. Суду пояснила, що з відповідачем перебувала в шлюбі та шлюб між ними розірвано в 2009 році, у 2016 році відповідач забрав свої речі та залишив будинок, перешкод у користуванні будинком позивач йому не чинила. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано.
Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи Виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак попередньо подав заяву, згідно якої просив розгляд справи провести без участі представника сільської ради, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.
Позивач по справі ОСОБА_1 є власником 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування частини житлового будинку від 27.10.2004 (а.с. 11), копією витягу з Державного реєстру правочинів № 235630 від 27.10.2004 (а.с. 12), копією технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 22.07.2004 (а.с. 13), копією домової книги (а.с. 16 - 20), та самостійно сплачує комунальні витрати, що підтверджено копіями розрахункової книжки по оплаті за комунальні послуги, електроенергію, газ, опалення та гаряче водопостачання (а.с. 22 - 26).
Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно перебували в шлюбі та 27.10.2009 шлюб між ними розірвано, що підтверджується записами у паспорті громадянина України ОСОБА_1 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 8 - 9).
Згідно з копією домової книги для прописки (реєстрації) громадян та довідки Вінницько-Хутірської сільської ради № 841 від 13.05.2019, позивач ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою, в належному позивачу будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16 - 20, 66).
З копії довідок, виданих виконкомом Вінницько-Хутірської сільської ради № 79 від 31.01.2019 та № 346 від 26.02.2019 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , однак не проживає за вказаною адресою з 2016 року і по теперішній час (а.с. 27, 28).
З наданих суду відповідей щодо місця реєстрації відповідача встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 35, 36).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач по справі ОСОБА_1 є її сестрою. Вказує, що позивач дійсно проживала у даному будинку з відповідачем та їхньою спільною донькою, та після розірвання шлюбу відповідач деякий час проживав з позивачкою, однак приблизно з 2016 року не проживає у вказаному будинку, оскільки пішов до іншої жінки.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 2016 року не проживає у вищевказаному будинку за місцем своєї реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.
Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 158 ЖК УРСР, інші особи можуть проживати в жилому приміщенні на підставі договору найму, вимоги до якого визначені ст.ст. 158, 159 ЖК УРСР.
Право користування чужим майном встановлено також главою 35 ЦК України, що згідно ст. 402 ЦК України встановлюється договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Відповідно до норм ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення таких перешкод.
Відповідно до ст. 405 ЦК України встановлено право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом.
Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2016 року, членом сім`ї позивача не являється з 2009 року, житловий будинок належить на праві власності позивачу, в зв`язку з чим позивач позбавлений можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищевказаним будинком, в тому числі оформити субсидію, чим обмежуються її права як власника згаданого об`єкта нерухомості, поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації чи інших обставин збереження за ним права на проживання за даним місцем реєстрації не встановлено, суд вважає за необхідне вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , задовольнити.
Водночас, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття з реєстрації відповідача не підлягають задоволенню з таких підстав.
Системний аналіз ст. ст. 16, 319, 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, крім іншого, на підставі заяви особи або її представника або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із вищевказаних вимог.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , тому дане рішення суду є підставою для зняття відповідача з місця реєстрації та суд не уповноважений чинним законодавством знімати осіб з реєстрації.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути половину понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору, що становить 384, 20 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 319, 391,401, 402, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 155, 158 ЖК УРСР, ст.ст. 4, 13, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 384, 20 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, місцезнаходження: вул. Сагайдачного, буд. 91, с. Вінницькі Хутори, Вінницький район, Вінницька область, .

Повний текст рішення складено 01.07.2019.

Суддя: