Справа №295/7574/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Поліщук К.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського райнного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В обгрунтування заявлених вимог позивачка вказала, що 15.09.2011 р. між нею, ОСОБА_5 (далі - позивач) та ОСОБА_3 (далі - відповідач), було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 15.09.2011 р. зроблено відповідний актовий запис № 1706. Під час шлюбу у позивача та відповідача народилась спільна дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

09.06.2017 р. шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира, дитину - ОСОБА_6 залишено на подальше проживання з позивачем.

За час шлюбу позивач та відповідач придбали у власність об`єкт незавершеного будівництва, загальною площею 99,4 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0999 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка перебувала в оренді ОСОБА_7 (продавця об`єкту незавершеного будівництва).

Відповідно до листа Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради від 06.07.2012 р. № 1378/13, адреса земельної ділянки, на якій був розташований об`єкт незавершеного будівництва, була змінена на АДРЕСА_1 «а».

З урахуванням викладеного позивачка просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та житловий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ». Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 1/2 частину житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на дані об`єкти нерухомого майна.

В судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволені позовних вимог.

Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працювала в магазині ОСОБА_1 бухгалтером приблизно вісім років з 2011 р. На теперішній час працює в іншому магазині. Під час її роботи у ОСОБА_9 було декілька магазинів, які реалізували продукти харчування. Всі справи по магазинам вела особисто ОСОБА_9 Вона знала, що ОСОБА_9 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі і шось будували. Що будували вона не знає але будівництвом займався майстер-прораб ОСОБА_10 , якому вона періодично видавала гроші з магазину і він розписувався за кожну суму у відповідному зошиті. За її підрахунками за період з 2011 року по 2015 р. ОСОБА_10 було передано 475 860,57 грн.

Повно, всебічно та об`єктивно встановивши фактичні обставини справи, на підставі досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їх змісту правовідносини.

15.09.2011 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , було укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 15.09.2011 р. зроблено відповідний актовий запис № 1706.

Під час шлюбу у позивача та відповідача народилась спільна дитина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

09.06.2017 р. шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира, дитину - ОСОБА_6 залишено на подальше проживання з ОСОБА_1 (а. с. 10).

17 квітня 2014 р. між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було укладено шлюбний договір (серія ВТТ № 541325, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрований в реєстрі за № 3771). (а. с. 12).

Під час підписання шлюбного договору ОСОБА_1 засвідчила своїм особистим підписом факт роз`яснення їй ст. ст. 60, 92-103 Сімейного кодексу України згідно п. 13 шлюбного договору від 17 квітня 2014 р.

Згідно п. 1 договір регулює майнові відносини між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та їх майнові права та обов`язки як подружжя.

Пунктом 2 шлюбного договору зазначено: «Сторони домовились, що на майно, набуте за час шлюбу, не поширюються положення ст. 60 Сімейного кодексу України».

Частиною 3 шлюбного договору зазначено, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що майно, набуте ОСОБА_3 в період шлюбу та зареєстроване на його ім`я, буде належати йому на праві особистої приватної власності, тобто вважатися роздільним майном подружжя. Крім цього, ОСОБА_1 зобов`язується не пред`являти жодних вимог щодо цього майна та розподілу частки в цьому майні.

ОСОБА_1 своїм особистим підписом засвідчила, що вона погодилась з тим, що умови цього шлюбного договору поліпшують правовий стан кожної із сторін відносно володіння, користування та розпорядження майном порівняно з діючим законодавством (п. 9 шлюбного договору).

У позові ОСОБА_1 зазначає, що вона за час шлюбу, разом з відповідачем, ОСОБА_3 придбали у власність об`єкт незавершеного будівництва, відсоток готовності 51 %, житловий будинок загальною площею 99,4 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0999 Га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .

Суд звертає увагу, що згідно вказаного тексту договору купівлі-продажу будинок із землею придбані особисто ОСОБА_3 за власні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 06 грудня 2011 р. за реєстровим № 2210, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсарем В.В. У договорі зазначено, що цей об`єкт незавершеного будівництва набувається ОСОБА_3 за згодою дружини покупця, ОСОБА_1 , що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської областіСлюсар В.В. 06 грудня 2011 р. за реєстровим № 4954.

Земельна ділянка також придбана за власні кошти та оформлена безпосередньо на ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 за НОМЕР_3 від 24.07.2013 р. (а. с. 18-19).

Суд вважає, що зазначене нерухоме майно не може вважатися спільним майном подружжя, оскільки в шлюбному договорі від 17.04.2014 р. серія ВТТ № 541325 зазначено і сторони засвідчили своїми особистими підписами факт роз`яснення їм ст. ст. 60, 92-103 Сімейного кодексу України згідно п. 13 шлюбного договору від 17 квітня 2014 року.

Разом з тим, відсутність реєстрації права ОСОБА_3 на житловий будинок загальною площею 99,4 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0999 Га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , не позбавляє його права володіння та користування цим майном. Тобто, не позбавляє його права власності на цю нерухомість.

Відповідно до ч. І ст. 87 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, яке виникає на підставі на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (ч.І ст.81 Земельного кодексу України).

Аналогічні висновки викладені в постанові від 11 лютого 2015 р. у справі №6-2цс15 Верховного Суду України та постанові від 22 вересня 2015 р. у справі №922/2257/14 Вищого господарського суду України.

Разом з цим, у постанові ВСУ від 14.03.2018 р. у справі № 359/2801/15-ц зазначено, що:до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором;

при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно- правових угод;

у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що вказана вище земельна ділянка та будинок належать ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності і не є спільним майном подружжя, що підтверджується наявним и в матеріалах справи відповідними документами.

Суд критично відноситься до посилань позивачки на п. 8 шлюбного договору, де зазначено, що «…якщо подружжям буде придбаватись майно (нерухоме та рухоме) за спільні кошти, то в договорах вони обидва будуть виступати набувачами з зазначенням часток відповідно до грошового вкладу…».

По-перше, у договорі купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва із земельною ділянкою від 06 грудня 2011 р. за реєстровим № 2210, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсарем В.В., ОСОБА_1 не вказана набувачем цього майна, її частки в ньому немає, оскільки це майно не купувалось на ії кошти.

По-друге, робочі записи ОСОБА_1 , під час здійснення нею підприємницької діяльності, завірені штампом ії представника не можуть розглядатись як доказ «спільної купівлі на ці кошти спірної нерухомості».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 328 ЦК України, ст. ст. 81, 87 Земельного Кодексу України, ст. ст. 2-5, 10-13, 18, 23, 76, 81, 89, 141,258, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка