Справа № 291/842/19
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2019 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Митюк О.В.,

за участю секретаря Підгорної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цивільну справу за заявою

ОСОБА_1

заінтересована особа: Ружинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану,

про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

в с т а н о в и в:

26.06.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Ружинського районного суду Житомирської області із заявою про встановлення факту смерті його матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України - в м.Петровське Луганської Народної Республіки.

Свою заяву ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що отримати свідоцтво про смерть своєї матері у відділі ДРАЦС він не може, оскільки мати померла на тимчасово окупованій території України і в зв`язку з цим Ружинський райвідділ ДРАЦС відмовив їй у реєстрації смерті матері.

В судове засідання заявник не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив заяву задовольнити.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, надавши письмові пояснення у справі, згідно яких просив розглядати справу за його відсутності, заперечень щодо встановлення факту смерті немає.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.

Як вбачається з свідоцтва про народження заявник є сином ОСОБА_2 .

Заявником до суду на підтвердження факту смерті ОСОБА_1 надано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 28.05.2019р., яке видано Віддлом записів актів громадянського стану Краснолучського міського управління юстиції Міністрества юстиції Луганської Народної Республіки, в якому зафіксовано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Луганській Народній Республіці, місто Червоний Луч, місто Петровське, та лікарське свідоцтво про смерть №61 від 17.05.2019 року поліклінікою №5 м.Петровське Луганської Народної Республіки.

Місце смерті ОСОБА_2 є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України, а саме: Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та постановою ВР України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями».

З відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 11 червня 2019 року за вих. №463/9.15-23, виданої Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті - ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Петровське Луганської Народної Республіки, в зв`язку з відсутністю у заявника документа, який може бути підставою для державної реєстрації смерті, а свідоцтво яке видано, було видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до положень статті 49 ЦК України, актами цивільного стану є смерть фізичної особи, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно частини четвертої статті 49 ЦК України, реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положення частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.

Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоров`я або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4).

Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України`передбачено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 . Хоча даний документ з підстав визначених вище є недійсним, однак як я вважаю, що при ухваленні рішення, судом приймається до уваги практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях наголошує, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Сургиз V. Тигкеу", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, документи, що видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись як доказ, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315,317 ЩІК України.

Відповідно до частини другої, третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Заявник є сином померлої ОСОБА_2 та має намір зареєструвати смерть останього у передбаченому законодавством України порядку, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить їй перешкоди у цьому.

Згідно частини першої статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Петровське Луганської Народної Республіки, померла ОСОБА_2 та встановлення даного факту, має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті його матері для прийняття спадщини покійної.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки знайшла своє повне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.

Керуючись Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»; статтею 49 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 258, 259, 263-265, 293-294, 315-319, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити юридичний факт - що громадянка України, ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Голубівка Ружинського району Житомирської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Червоний Луч, місто Петровське, Луганської області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення негайно після його проголошення видати учасникам справи, або невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії до Житомирського апеляційного суду. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя О. В. Митюк.