Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

01 квітня 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Войтенко Т. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дідук С. В.,

представника позивача ОСОБА_1 .,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Святошиснького районного сду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Свою позовну заяву позивач обґрунтовувала тим, що 17.07.2013 року орієнтовно о 23.50 год. у м. Києві на перехресті вулиць Фрунзе та Сирецької м. Києва сталося зіткнення автомобілів Пежо-206 НОМЕР_2 під її керуванням, коли вона рухалася по вул. Фрунзе від вул.. Вишгородської у напрямку вул.. Рилєєва, та приватного таксі ВАЗ-211440 НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався вул.. Сирецькою від вул.. Скляренко у напрямку вул.. Ольжинська м. Києва.

Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а автомобілі механічні пошкодження.

Зазначає, що за фактом ДТП СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м.Києві розпочато кримінальне провадження ЄРДР №0005476 від 18.07.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

31 жовтня 2013 року зазначене кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а копію матеріалів провадження направлено до ВДАІ Подільського РУ І У МВС України в м. Києві для прийняття рішення відповідно КУпАП.

За результатами перевірки матеріалів ВДАІ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві 28.12.2013 складено адміністративний протокол АБ2 № 271596 відносно ОСОБА_3 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, який направлено до Подільського районною суду м. Києва.

Посилається на те, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 19 грудня 2014 року в адміністративній справі № 758/398/14-п визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 20176 ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з 18.07. по 30.07.2013 року з діагнозом ЗЧМТ: «струс головного мозку, забій, поранення м`яких тканин голови, правої руки».

Відповідно до постанови старшого слідчого Слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в місті Києві Ткаченка О.С. про закриття кримінального провадження від 31.10.2013, внаслідок автопригоди водій автомобіля Пежо-206 ОСОБА_2 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1739/Е від 25.10.2013 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синця на повіках лівого ока, саден м`яких тканин голови, садна правої руки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Зазначає, що відповідно до віту № 2/10/02 від 12 жовтня 2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Пежо 206 держ. № НОМЕР_2 , в результаті пошкодження при ДТП складає 30 946,03 грн.

У позовній заяві посилається на те, що на лікування витратила певні кошти, сума яких згідно фіскальних чеків про придбання ліків складає 411.79 грн.

Посилаючись на те, що внаслідок ДТП позивачці було спричинено моральну шкоду, яка мала прояв у спричиненні душевних страждань у зв`язку з пошкодженням її майна, а також у фізичному болі та стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з отриманням тілесних травм під час ДТП, позивачка, посилаючись на приписи статей 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь 31357,82 гривень на відшкодування майнової шкоди, 25000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та судовий збір.

Ухвалою від 03.01.2018 року дана справа була направлена за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва та прийнята до провадження судді Войтенко Т.В. для розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили.

Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 19.12.2014 року у справі №758/398/14, 17.07.2013 р. о 23.50 год. в м. Києві на перехресті вул.. Фрунзе та Сирецька, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ, здійснив проїзд перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Пежо» 206 НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2

В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 8).

Таким чином, саме відповідач є винною особою, яка має відповідати за завдану позивачу матеріальну шкоду.

Спричинення збитків у зв`язку з пошкодженням автомобіля ОСОБА_2 та спричинення їй тілесних ушкоджень стали підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом.

Так, згідно частини першої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною третьою статті 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1194 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до звіту № 2/10/02 від 12 жовтня 2013 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Пежо 206 держ. Н.з. НОМЕР_2 , в результаті пошкодження при ДТП складає 30 946,03 грн. (а.с. 10а-17).

Зв`язку з проходженням стаціонарного лікування позивач витратила згідно фіскальних чеків на придбання ліків 411.79 грн.

Таким чином, матеріалами справи повністю підтверджується факт завдання шкоди відповідачем майну позивача - транспортному засобу, реальна вартість матеріальної шкоди та законність вимог позивача про стягнення з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 31 357,82 грн.

Відповідно до ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У той же час, згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 80 ЦПК встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, надані позивачем докази є достатніми, а вимоги, які повністю підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані.

Враховуючи встановлені вище обставини та норми чинного законодавства України, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування матеріальної шкоди 31 357,82 грн.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази про спричинення позивачу тілесних ушкоджень та проходження нею лікування, що свідчить про понесення позивачем моральних страждань, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача на її користь у якості відшкодування моральної ї шкоди 25 000 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий сбір у сумі 704,80 грн. з вимоги про відшкодування матеріальних збитків та 704,80 грн. з вимоги про відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. ст. 4, 76, 77, 80, 81, 141, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер не встановлено, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) 31 357,82 грн. на відшкодування майнової шкоди, 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1409,60 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (або вручення) повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 8 квітня 2019 року.

Суддя Т. В. Войтенко