Дата документу 24.06.2019
Справа № 334/1661/19
Провадження № 2-о/334/101/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Манюхіні О.О, розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпровський РВ у м. Запоріжжя Управління Держаної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення. Свої вимоги мотивує тим, що він бажає отримати громадянство України, однак відповідно до відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за № М-0093 від 19.02.2019 року, інформація про його проживання за адресою АДРЕСА_1 на час проголошення незалежності України, у департаменті реєстраційних послуг відсутня.

Тому просить суд становити факт його постійного на території України за адресою: АДРЕСА_2 до 24.08.1991 року, включно.

В судовому засіданні заявник, уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник заявника - адвокат Мініна І.М. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала.

Представник заінтересованої особи, у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, надала суду письмові пояснення по справі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іссик Енбекши- Казахського району Алма-Атинської області. В 1974 році з батьками переїхав на постійне місце проживання до Української РСР до м. Запоріжжя та оселився у кв. АДРЕСА_3 .

У 1983 році заявник вступив до середнього професійно-технічного училища № 1 м. Запоріжжя, яке закінчив у 1986 році, здобувши професію електрозварника ручної зварки. З 1986 по 1988 роки проходив службу в Радянській армії. З 1988 року працював на різних підприємствах м. Запоріжжя.

По досягненню 16 років отримав паспорт громадянина СРСР, в якому, після проголошення Україною незалежності, свого часу був поставлений штамп «Україна», яким підтверджувалось громадянство України на той час.

З 21.12.1989 року по 03.08.1992 року працював в ПАТ «Запоріжнафтопродукт», про що свідчить запис у трудовій книжці. 20.05.1995 року одружився ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у заявника народилася донька - ОСОБА_3 , в свідоцтві про народження якої НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вказаний громадянином України.

В 1999 році заявник виїхав працювати до м. Білгороду Російської Федерації, де залишився проживати, отримав громадянство Російської Федерації та став на військовий обрік до Чернянського райвійськкомату Білгородської області.

В 2002 році ОСОБА_1 , повернувся до України, до м. Запоріжжя, отримав посвідку на постійне проживання в Україні, як громадянин Росії, проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 .

На теперішній час заявник бажає отримати громадянство України.

15.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, проте отримав відповідь за № М-0093 від 19.02.2019 року, що інформація про його проживання за адресою АДРЕСА_1 у департаменті реєстраційних послуг відсутня

Відповідно до ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України, який дасть право відповідним органам вирішувати питання про надання громадянства України і встановлення такого факту породжує для заявника право на набуття громадянства України.

Указом Президента України від 27.06.2006 року №588/2006 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України; оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п.8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території на зазначену дату, подає серед інших документів, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Проаналізувавши всі надані докази в сукупності, дослідивши обставини на які посилається заявник, на думку суду останній станом на 24.08.1991 року, на момент проголошення незалежності України, дійсно постійно проживав на території України, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи, що ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 року проживав на території України, зважаючи на те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку для встановлення цього факту, окрім судового, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 315, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав на території України, за адресою: АДРЕСА_2 до 24.08.1991 року, включно.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 червня 2019 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.