Справа№ 324/1582/18
Провадження № 2/324/47/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2019 Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Іванченка М.В.

при секретарі Кувіка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 29.10.2012 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010, та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, що діють на дату нарахування, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. У разі виникнення прострочених зобов`язань, відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг відповідач сплачує банку пеню, яка розраховується згідно Тарифів банку на час порушення зобов`язання та може змінюватись у відповідності до п.1.1.3.2.3. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при пропущенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до п. п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг банку має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Згідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідач ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку із цим станом на 31.05.2018 виникла заборгованість в сумі 115844,82грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 11966,69грн., заборгованості за відсотками за період з 29.10.2012 по 30.10.2017 в сумі 103878,13грн. У зв`язку із цим, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 29.10.2012 в сумі 115844,82грн.

Пред`явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 1762грн., які складаються з судового збору в сумі 1762грн.

В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, але подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Встановлено, що 25.10.2015 відповідач у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 25.10.2015 виконкомом Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, однак подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» повністю не визнає, заперечує проти їх задоволення та вважає, що позов не може бути задоволений судом у зв`язку із спливом строку позовної давності. Зазначає, що з розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що останній платіж за договором нею був сплачений 07.08.2015, а з позовом до суду позивач звернувся лише 03.09.2018, тобто після закінчення строку, встановленого ст.257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Таким чином, вже починаючи з серпня 2015 року позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання, так і до відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто, враховуючи діюче законодавство України, починаючи з 08.08.2018 строк позовної давності щодо заборгованості, яка вказана у позовній заяві, сплив, а позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 04.09.2018, а мав звернутися ще до 08.08.2018. В зв`язку із цим просить застосувати позовну давність у справі за позовом АТ «ПриватБанк» до неї про стягнення заборгованості, у пред`явленому позивачем позові відмовити повністю та розглянути справу без її участі.

У відповіді на відзив представником позивача зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 29.10.2012 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 12000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір про надання банківських послуг. Укладення договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Зазначив, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Також вказує, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загальноприйнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових коштах - ануїтет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлюваною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 01.2016 року. Позивач звернувся з позовом до відповідача 30.08.2018 - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Також зазначив, що згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. В зв`язку із викладеним, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

У запереченні на відповідь на відзив на позовну заяву позивач ОСОБА_1 зазначила, що ознайомившись із вказаною відповіддю позивача, повністю не визнає пред`явлені позовні вимоги, заперечує проти задоволення позову у зв`язку із спливом строку позовної давності. Зазначає, що згідно ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зазначає, що з розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що у вказаному розрахунку зазначено, що вона мала сплатити наступний платіж за договором 31.08.2015., тобто фактично з 01.09.2015 позивач знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Наголошує, що враховуючи діюче законодавство України, починаючи з 01.09.2018 строк позовної давності щодо заборгованості, яка вказана у позовній заяві, сплив, враховуючи те, що позивач звернувся за захистом свої прав лише 03.09.2018, а мав звернутися ще до 01.09.2018. Також зазначила, що вказаний у відповіді позивачем строк позовної давності в межах 50 років є надуманий самим позивачем та не відповідає вимогам діючого законодавства України та існуючої судової практики, що зокрема підтверджується Постановою Верховного Суду України від 19.09.2018 по справі №204/3294/14-ц, Постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 по справі №6-16цс15 та Постановою Верховного Суду України від 04.11.2015 по справі №6-1926цс15, у яких вказано, що позовна давність, передбачена Умовами Банку, не підлягає застосуванню, оскільки такі умови не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними. Тому до вимог банку підлягає застосуванню позовна давність у три роки, визначена у ст.257 ЦК України. Відповідач при цьому зазначила, що вона не підписувала із відповідачем жодного договору про збільшення строку позовної давності, а Умови банку, які викладені в мережі Інтернет не містять її особистого підпису. У зв`язку із викладеним просить суд застосувати позовну давність та у задоволенні позову АТ «ПриватБанк» про стягнення з неї заборгованості у розмірі 115844,82грн. - відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно ст. ст. 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін.

Встановлено, що 29.10.2012 відповідач ОСОБА_1 звернулася до позивача АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач ОСОБА_1 засвідчила підписом, що ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді, та висловила згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

У витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» викладені умови надання відповідачу ОСОБА_7 кредиту АТ КБ «ПриватБанк».

В розділі 1.1.1. «Терміни і поняття» Умов та Правил надання банківських послуг у п.1.1.1.62 визначене поняття платіжної карти. Платіжна карта - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карти, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника, або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів з власних рахунків на рахунки інших осіб, отримання грошових коштів в готівковій формі у касах банку, через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених даним договором.

Клієнт використовує платіжні карти в розмірі платіжного ліміту, який відповідає картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги) для перерахунку коштів з картрахунку на рахунок інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів в касах банків, фінансових установ, через банкомати та здійснення інших операцій передбачених згодою сторін та законодавством України.

За Умовами та Правилами надання банківських послуг кредит виданий на строк дії кредитної карти. По закінченні строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя карти про закриття картрахунку, а також за умовами наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотримання інших умов продовження, передбачених договором.

Згідно довідки, наданої позивачем, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 , відповідачу ОСОБА_7 з 29.10.2012 був встановлений кредитний ліміт 0,00грн., з 23.08.2013 збільшений кредитний ліміт до 4700грн., з 16.10.2016 збільшений кредитний ліміт до 12000грн.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу ОСОБА_7 була надана кредитна картка № НОМЕР_2 , яка мала термін дії до 01.2016 року.

Доказів того, що після закінчення строку дії платіжної (кредитної) карти відповідачем була отримана нова карта, матеріали справи не містять.

Для вирішення даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з аналізу яких вбачається, що зобов`язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 29.10.2012, що складається з анкети-заяви позичальника, Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, у зв`язку із цим станом на 31.05.2018 виникла заборгованість в сумі 115844,82грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 11966,69грн., заборгованості по процентам за відсотками за період з 29.10.2012 по 30.10.2017 в сумі 103878,13грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_7 було видано одну кредитну карту НОМЕР_3 з терміном дії до 01.2016 року.

Таким чином, позивач мав нараховувати відсотки за користування кредитом по строк дії кредитної карти - 31.12.2015, розмір яких згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, станом на 31.12.2015 становить 15256,36грн.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19.03.2014 у справі №6-14цс14, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що осатаній платіж відповідачем було здійснено 07.08.2015 (а.с.9), а з позовом до суду АТ «ПриватБанк» звернувся лише 30.08.2018 (а.с.46), здавши його на пошту для відправлення до суду, тобто поза межами трирічного строку позовної давності визначеного вимогами ст.257 ЦК України.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Відповідач ОСОБА_1 скориставшись своїм правом, передбаченим вимогами ст.267 ЦК України, подала до суду заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Відповідно до п.1 ст.32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача на п.1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого строк позовної давності відносно вимог Банку про повернення кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років, виходячи з наступного.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що Умови та Правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не містять підпису відповідача. Ніяких належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила надання банківських послуг містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювалися, позивачем до суду надано не було.

Крім того, у заяві позичальника від 29.10.2012 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.10.2012 слід відмовити в повному обсязі у зв`язку з безпідставним нарахуванням передбачених договором процентів за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування та застосуванням строку позовної давності за заявою позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 256-258, 266, 267, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 11, 12, 13, 81, 133, 141, 211, 223, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.10.2012 у розмірі 115844,82грн. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Пологівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Іванченко