П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Київ

справа № 753/22835/16-ц

провадження №22-ц/824/450/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року, ухвалене у складі Леонтюк Л.К.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання права власності на майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності на майно за набувальною власністю, в подальшому змінила позовні вимоги, замінивши відповідачів у справі на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третю особу ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 .

У березні 1997 року вона, її чоловік - ОСОБА_6 та син - ОСОБА_2 приватизували квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку оформили по 1/3 частині за кожним співвласником.

Подружнє життя між нею та її чоловіком ОСОБА_6 не склалось, тому 21 жовтня 1999 року шлюб між ними розірваний. В результаті їх домовленості щодо поділу майна, відповідачем ОСОБА_6 складено розписку. Після цього, з чоловіком вона більше не спілкувалася.

Починаючи з 1999 року вона добросовісно, відкрито і безперервно володіла та користувалась частиною квартири, що належала колишньому чоловікові. По сьогоднішній день вони разом з сином зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 , сплачують комунальні послуги, роблять поточний та капітальний ремонти, несуть всі інші витрати необхідні для утримання квартири в належному для проживання стані.

З 1999 року її колишній чоловік - ОСОБА_6 не з`являвся в квартирі, жодних претензій та вимог не пред`являв, фактично зв`язок з ним було втрачено. Нещодавно вона дізналась про те, що ОСОБА_6 помер більше трьох років тому. Спадкоємці або інші особи до неї не звертались, претензій щодо частки квартири не висували.

Просила суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири за кожним, яка належить померлому ОСОБА_6 , за набувальною давністю.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 18 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі послалася на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, невірне встановлення обставин справи, неповне дослідження та оцінку доказів у справі. Суд помилково зазначив про те, що вона обізнана про коло спадкоємців після померлого ОСОБА_6 , оскільки першочергово позов було подано до територіальної громади в особі Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації та Київської міської ради, а після отримання судом копії спадкової справи, з якою вона ознайомилась та в подальшому змінила позовні вимоги та відповідачів у справі.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції необґрунтовано не прийнято до уваги той факт, що після смерті співвласника квартири ОСОБА_6 його спадкоємці: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вжили достатніх заходів щодо прийняття спадщини, отримання правовстановлюючих документів на нерухоме майно, здійснення державної реєстрації права власності, а також не користувались і не володіли спірним спадковим майном протягом більше 10 років, не приймали участі в утриманні цього майна, що на її думку є порушенням ст.ст. 1297, 1299 ЦК України. Вважає, що суд не захистив її від порушення її прав на володіння, розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Дробович В.А. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити. В судове засідання, призначене на 29 травня 2019 року адвокат не з`явився, подав заяву про залишення позову без розгляду, у задоволенні якої судом протокольною ухвалою було відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 просив позов залишити без розгляду.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26). Від третьої особи ОСОБА_5 надійшла заява, в якій він просив розглядати апеляційну скаргу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло, виданого 11 березня 1997 року Дарницькою районною у м.Києві державною адміністрацією, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 по 1/3 частині кожному /а.с.10/.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.13/.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його батько - ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_4 .

Згідно копії спадкової справи № 915/2006 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_6 , 3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та 20 жовтня 2007 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно. До спадкового майна належить 1/3 частини права на земельну ділянку, посвідченого сертифікатом серії НОМЕР_1 , виданого Ружинською райдержадміністрацією 7 жовтня 1996 року, жилий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що правові підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 права власності по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1 за кожним за набувальною давністю відсутні.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Статтею 46 ЦПК України та ч.1 статті 25 ЦК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони (цивільна процесуальна дієздатність) мають усі фізичні особи.

Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.25).

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 у грудні 2016 року, тобто після смерті останнього.

Оскільки цивільна процесуальна дієздатність ОСОБА_3 припинилася ще 24 жовтня 2012 року, підстави для відкриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 були відсутні.

Як убачається зі спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті останнього, звернувшись до нотаріальної контори в межах, визначеного законом строку, є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Пред`являючи позов лише до ОСОБА_4 , позивачка не всіх осіб залучила до участі у справі. Оскільки ОСОБА_3 помер ще до звернення ОСОБА_1 , до суду, підстави для залучення правонаступників ОСОБА_3 до участі у справі відсутні.

За таких обставин, оскільки до участі у справі не були залучені усі відповідачі, підстав уважати рішення законним і обґрунтованим немає.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не позбавлені можливості пред`явити позов, визначившись з колом належних відповідачів.

Обставини, які мають значення для справи, не підлягають встановленню, оскільки належні відповідачі не залучені до участі у справі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року - скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за набувальною давністю, - скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за набувальною давністю - закрити.

В решті рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18 вересня 2018 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 24 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус