ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м.Суми

Справа №587/2697/17

Номер провадження 22-ц/816/22/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Дашутіна І.В., у приміщенні Сумського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Степанівська селищна рада, в якому просить визнати недійсним заповіт від 07 лютого 2017 року, посвідчений секретарем Степанівської селищної (сільської) ради Сумської області 07 лютого 2017 року , на користь ОСОБА_4 , та який складено ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що 07 лютого 2017 року ОСОБА_5 складено заповіт на випадок її смерті на користь відповідача, який посвідчено секретарем Степанівської селищної (сільської) ради Сумської області та зареєстрований у реєстрі за № 1516. ОСОБА_5 мала дочку - ОСОБА_6 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - дочка ОСОБА_6 та є круглою сиротою і дитиною з інвалідністю. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , при зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини дізналася, що ОСОБА_5 було складено заповіт на випадок її смерті. Позивач вважає вказаний заповіт недійсним, так як на момент посвідчення вказаного заповіту на користь відповідача, ОСОБА_5 у зв`язку з її віком та хворобою не могла розуміти значення своїх дій.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на момент посвідчення оспорюваного заповіту ОСОБА_5 у зв`язку з її психічним станом та хворобою не могла розуміти значення своїх дій. Доказами, які підтверджують психічне захворювання померлої є виписки з її медичних карток, з яких вбачається, що їй ставився основний діагноз: Органічний шизофреноподібний розлад. F 06.2. Згідно даних медичної документації вбачається, що ще задовго до смерті ОСОБА_5 перебувала на обстеженні у лікарів.

Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем заявлялося клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для вирішення питання про можливість ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення заповіту, яке суд відмовився розглядати за тих обставин, що таке клопотання нібито не заявлялося позивачем. Також зазначає, що, на її думку, відповідно до вимог ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи в даній справі є обов`язковим.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Зазначає, що неможливість заповідачем розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок наявності психічної хвороби є лише припущенням позивача, на якому в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України заборонено ґрунтувати доказування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Титора Р.М., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем жодних доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_5 в момент вчинення правочину не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними суду не надано. Наявність вікового склерозу, про який зазначає позивач, не підтверджується жодними доказами, доданими до матеріалів справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_5 (а. с. 8; 10). В свою чергу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_6 (а. с. 9) та відповідно онукою ОСОБА_5

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю (а. с. 13).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 05 квітня 2011 року № 218 ОСОБА_1 призначено опікуном над онукою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що батьки дитини померли (а. с. 11).

ОСОБА_5 на день смерті була зареєстрована на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області за адресою: АДРЕСА_1 . На час смерті була зареєстрована за даною адресою одна (а. с. 7).

07 лютого 2017 року ОСОБА_5 складено заповіт, в якому вона зробила розпорядження на випадок своєї смерті, а саме: все своє майно заповіла відповідачу ОСОБА_3 . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Степанівської селищної ради Чалик ОСОБА_7 .В. та зареєстровано в реєстрі за № 16. У зв`язку з хворобою заповідача ОСОБА_5 заповіт посвідчено в лікарській амбулаторії смт. Степанівка Сумського району Сумської області (а. с. 50, на звороті).

В установлений діючим законодавством строк із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_3 та представник малолітньої ОСОБА_2 ОСОБА_1 , що підтверджується копією спадкової справи на а. с. 48-59.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , посилалася на те, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки на момент посвідчення заповіту на користь відповідача ОСОБА_5 у зв`язку з її віком та хворобою не могла розуміти значення своїх дій. В апеляційній скарзі позивач вказує, що померла хворіла на Органічний шизофреноподібний розлад. F 06.2, що підтверджується відповідною медичною документацією, що на її думку впливало на здатність ОСОБА_5 на момент посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 105 ЦПК України, зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 105 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

А тому колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм процесуального права, оскільки позивачем в суді першої інстанції заявлялося клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для вирішення питання про можливість ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту, яке суд відмовився розглядати за тих обставин, що таке клопотання нібито не заявлялося позивачем, хоча воно було викладено в позовній заяві. При цьому суд першої інстанції порушив вимоги ст. 105 ЦПК України щодо обов`язкового призначення експертизи за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан здоров`я.

З метою усунення зазначених порушень норм процесуального права, допущених судом першої інстанції, ухвалою апеляційного суду від 19 листопада 2018 року в даній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Висновком судово-психіатричної експертизи від 25 квітня 2019 року № 06-04/13 встановлено, що ОСОБА_5 на час складання заповіту (07 лютого 2017 року) страждала психічним захворюванням у вигляді Органічного маячного (шизофреноподібного) розладу. За своїм психічним станом ОСОБА_5 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 195-198).

Експерти дійшли висновку, що ОСОБА_5 з 2009 року страждала психічним захворюванням Органічним маячним (шизофреноподібним) розладом, проте в матеріалах цивільної справи та представленій медичній документації на ОСОБА_5 відсутні дані про наявність у неї загострення клінічних проявів з лютого 2014 року. Таким чином ОСОБА_5 за своїм психічним станом 07 лютого 2017 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Крім того, з висновку експертизи вбачається, що під час лікування онкологічного захворювання у січні 2017 року та при огляді 27 лютого 2017 року на дому, відсутні дані про наявність у ОСОБА_5 тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, які б давали підставу вважати особу недієздатною (психотичний розлад, недоумство, розлад свідомості тощо).

Згідно частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, висновком судово-психіатричної експертизи від 25 квітня 2019 року № 06-04/13 встановлено, що померла ОСОБА_5 на момент складання заповіту могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Жодних належних доказів на підтвердження тієї обставини, що на момент вчинення спірного правочину вона перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позивачем суду не надано, а тому її вимоги задоволенню не підлягають.

І хоча судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, проте вказані порушення не призвели до неправильного вирішення справи, а тому відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірного заповіту недійсним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик