У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

02 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/2317/17

Провадження № 22-ц/4815/921/19

Рівненський апеляційний суд в особі судді судової палати з розгляду цивільних справ Хилевича С.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Копію рішення відповідачу вручено 08 січня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового конверту (а.с. 122).

На рішення суду 19 січня 2019 року відповідачем було подано апеляційну скаргу, проте вона не відповідала вимогам ст.356 ЦПК України, а тому ухвалою Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків скарги (сплати судового збору).

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Копію ухвали апеляційного суду відповідачу вручено 28 лютого 2019 року, що також підтверджується відповідним повідомленням пошти (а.с. 147).

27 травня 2019 року ОСОБА_1 знову подано апеляційну скаргу на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року разом із клопотаннями про поновлення строку на апеляційне оскарження та зменшення розміру судового збору.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 04 червня 2019 року повторно подану апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки зазначені заявником в клопотаннях мотиви для поновлення строку апеляційного оскарження та зменшення розміру судового збору визнано неповажними.

Надано позивачу десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для надання Рівненському апеляційному суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, де зазначити інші підстави для його поновлення та оригіналу платіжного документу про сплату судового збору.

Роз`яснено, що у разі неподання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а у разі ненадання оригіналу платіжного документу про сплату судового збору скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

В порядку виконання вказаної ухвали апеляційного суду 25 червня 2019 року ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та клопотання про зменшення розміру судового збору.

Проте, заявником не наведено нових обставин на підтвердження поважності причин пропущення строку на апеляційне оскарження рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року . Наведені доводи є ідентичними доводам, вказаним у доданому до апеляційної скарги клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважними у розумінні ст. 354 ЦПК Українита зводяться до того, що такий строк пропущено через важке матеріальне становище заявника, яке є наслідком його безробіття.

Таким чином, враховуючи, що з дня ухвалення оскаржуваного рішення до подачі на нього апеляційної скарги повторно минуло 5 місяців, а з моменту отримання заявником ухвали апеляційного суду про повернення його апеляційної скарги близько 3 місяців, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

З огляду на зміст ст. 354 ЦПК України, поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії, а важкий матеріальний стан особи, що подає апеляційну скаргу є виключно суб`єктивною обставиною.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечить рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного ст.8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, яка регламентує принцип верховенства права у цивільному судочинстві, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України" зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії"). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Воловік проти України" від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 358, 381, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Суддя Рівненського

апеляційного суду : С.В. Хилевич