Дата документу 25.06.2019 Справа № 320/2886/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 320/2886/18 Головуючий у 1 інстанції: Юрлагіна Т.В.
№ 22-ц/807/1772/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

секретар Волчанова І.М.

розглянувши цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з відповідачем знаходилась у шлюбних відносинах з 27 січня 2006 року. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач є батьком їхніх спільних дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення шлюбу відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню, навчанню та утриманню своїх доньок. Не цікавиться станом здоров`я дітей, не дарує їм подарунки на свята, не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Має заборгованість по аліментам у розмірі 40112 грн. 00 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2012 року, яке набрало законної сили 04 червня 2012 року /а.с.12/.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач просила позбавити батьківських прав відповідача стосовно доньок зважаючи на те,що він взагалі не придляє їм уваги, має заборгованість зі сплати аліментів, не спілкується з дітьми.

При апеляційному розгляді позивач також зазначила, що наявність батьківських прав у відповідача ускладнює отримання згоди батька на виїзд доньок за кордон.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. ст. 150, 155, 164 СК України, за якими батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток,забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав слід впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначені роз`яснення були враховані судом першої інстанції.

Так, суд досліджував як характеристики дітей, так і їх батьків, висновок органу опіки та піклування.

Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 27.06.2018 року № 132/25 орган опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає, що на сьогодні відсутні підстави, щоб не підтримати позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.54/.

Не погоджуючись з висновком органу опіки та піклування, суд першої інстанції надав йому оцінку та зазначив, що вважає його недостатньо обґрунтованим та мотивованим, так як він не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дітей та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дітей.

Вказаний висновок не містить жодних посилань на обставини негативної поведінки відповідача щодо дітей та у сукупності з іншими доказами у справі не дає підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, висновок наданий лише на підставі пояснень позивача та наданих нею документів, інші обставини органом опіки та піклування не вивчалися та не враховувалися.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції судова колегія враховує, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

За матеріалами справи відповідач проживає у іншому місті, має малолітню дитину, а діти, щодо яких позивач просила позбавити відповідача батьківських прав, проживають з матір`ю по взаємній домовленості батьків.

Мати повною мірою піклується про дітей та забезпечує їх нормальний розвиток, про що відомо відповідачеві.

За не спростованим поясненнями відповідача він телефонує дітям попри складнощі у спілкуванні та значну відстань проживання, привозив дітям подарунки, мав намір повезти дітей на море.

Судова колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо того, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі "Мамчур проти України", № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (пункт 49 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" та пункт 47 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України").

Тобто вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя.

Однак таке втручання в даному випадку не є виправданим і пропорційним, оскільки не доведено, що цього нагально потребували інтереси дітей.

Позовні вимоги базуються лише на тому, що батько недостатньо уваги приділяє дітям та не повною мірою сплачує аліменти. Ці вимоги не містять посилання на необхідність захистити дітей від будь-якої небезпеки, або будь-яких інших переконливих доводів щодо застосування крайнього заходу впливу на батька.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

О.З. Поляков