Дата документу 03.06.2019
Справа № 2-7051/10
Провадження № 6/334/168/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Присяжнюка Дмитра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника до виконання зобов`язань за рішенням суду, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Присяжнюк Д.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в обґрунтування якого зазначив, що на виконанні у Дніпровському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 55975821 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7051/10, виданого 29.04.2011 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» суми боргу у розмірі 313984,71 грн.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень та направлено до відома та до виконання сторонам виконавчого провадження.

Згідно запитів до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, відповідно до наданої відповіді інформація, стосовно боржників фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО, відсутня.

Згідно запитів до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, відповідно до наданої відповіді платник податків з таким податковим номером чи серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно запитів до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсію інформацію не знайдено.

На підставі відповіді з ПФУ від 11.07.2018 встановлено, що боржник працює у ТОВ «Тревел-Авто». 23.07.2018 державним виконавцем Відділу було направлено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Жодних коштів на спеціальний депозитний рахунок Відділу не надходило.

Згідно запиту до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи від 22.12.2018, відсутня інформація про працевлаштування боржника.

Також інформацію не знайдено на запити до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи.

На запит державного виконавця до баз даних АІС та НАІС «Автомобіль» встановлено, що за боржником не зареєстроване рухоме майно.

Державним виконавцем було здійснено неодноразові виходи за адресою боржника, вказаною у виконавчому документі, з метою виявлення іншого майна боржника на яке можливо звернути стягнення та встановлення дійсного фактичного місця проживання (знаходження) боржника, та було складено Акт державного виконавця, що за адресою боржника перевірити майновий стан боржника не вбачається за можливе. Двері до приміщення не відчинили, у дверях залишено повістку.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником зареєстрована нерухомість, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана нерухомість придбана боржником у іпотеку у розмірі 42700 доларів США. На підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

07.08.2018 державним виконавцем Відділу винесено постанову про арешт мана боржника, на підставі якої було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та накладено арешт на все нерухоме майно боржника.

На підставі відповіді від 22.05.2019 від Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія FH НОМЕР_2 від 04.09.2017 року, орган - 2315.

На підставі електронного запиту до Державної прикордонної служби України, встановлено, що ОСОБА_1 систематично перетинає кордон України. Останні відомості про перетин кордону - 30.03.2019 о 20 год. 32 хв. був здійснений виїзд боржника за межі території України, 23.05.2019 о 05 год. 01 хв. боржником був здійснений в`їзд на територію України.

Враховуючи, що рішення суду від 22.11.2010 до теперішнього часу не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, у зв`язку з чим державний виконавець вимушений звернутись з вказаним поданням до суду.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, звернувся з клопотанням про розгляд подання за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі надані докази в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» у редакції, чинній на момент звернення до суду з поданням та розгляду справи судом, встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (пункт 2 частини першої); якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (пункт 5 частини першої); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (пункт 8 частини першої).

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що згаданий Закон передбачає декілька підстав та умов, за яких можливе обмеження права громадянина України на виїзд за кордон, при цьому не передбачена необхідність наявності одночасно всіх підстав, вони є окремими та самостійними. Зокрема, пункт 2 частини другої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає три окремих випадки обмеження громадянина України у виїзді за кордон, а саме: до виконання зобов`язань; до розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках; до забезпечення зобов`язань заставою.

Згідно із статтею 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, перелік яких зазначено у вказаній статті.

Відповідно до ч. 3 ст.18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ч.4 ст. 18 Закону, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини першої статті 441 Цивільного процесуального кодексу України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій знаходиться виконавче провадження № 55975821 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7051/10, виданого 29.04.2011 Ленінським районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення від 22.11.2010, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Індустріально-експортний Банк» було задоволено та з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 226/708975 від 03.10.2007 у розмірі 313984,71 грн.

29.04.2011 по вказаному рішенню було видано виконавчий лист, отримавши який представник Банку 17.06.2011 звернувся до Ленінського ВДВС ЗМУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження.

25.06.2011 старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ Шабалою І.А. було відкрито виконавче провадження № 272777140 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 313984,71 грн.

25.06.2011 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Під час виконання вказаного виконавчого провадження 11.10.2011 державним виконавцем складено Акт про те, що для перевірки майнового стану боржника при виході на дільницю за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_1 не мешкає, майно, що йому належить за даною адресою відсутнє. Акт опису складений без присутності боржника ОСОБА_1 але у присутності сусідки, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , яка відмовилася представитися, і двох обов`язкових понятих.

13.10.2011 державним виконавцем було складено Акт опису та арешту майна на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить боржнику ОСОБА_1 .

13.10.2011 державним виконавцем винесена постанова про призначення відповідального зберігача описаного й арештованого майна та направлено боржнику ОСОБА_1

09.08.2013 державним виконавцем Шабалою І.А. було направлено запит до АІС «Автомобіль» про наявність зареєстрованих на ім`я боржника транспортних засобів, згідно відповіді якого від 20.08.2013 року було встановлено, що за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано два транспортні засоби: вантажний фургон Fiat Docato, 1998 року, випуску білого кольору, д.н. НОМЕР_3 , та легковий хетчбек ЗАЗ 110307, 2006 року випуску, сірого кольору, д.н. НОМЕР_4 .

Однак, державним виконавцем Присяжнюком Д.В. не надано доказів того, що ним чи іншим державним виконавцем вчинялись дії щодо звернення стягнення на вказане майно боржника.

13.08.2013 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся державний виконавець Ленінського ВДВС ЗМУЮ Риндя А.А. з поданням про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-7051/10, виданого 29.04.2011 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 313984,71 грн.

Ухвалою суду від 19.08.2013 (справа № 334/7108/13-ц, провадження № 6/334/491/2013) вказане подання було задоволено та стягувача у вищевказаному виконавчому провадження було замінено з ПАТ «Індустріально-експортний банк» на ПАТ «Креді Агріколь Банк».

З матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії FH НОМЕР_2 від 04.09.2017, орган 2315, та неодноразово перетинав державний кордон в період з 13.05.2018 по 23.05.2019.

З огляду на вищевказане, суд критично оцінює в якості доказів ухилення боржника від виконання судового рішення складені державним виконавцем Присяжнюком Д.В. Акти від 13.07.2018, 27.02.2019 та 15.04.2019 про неможливість встановити майновий стан боржника за адресою АДРЕСА_2 , оскільки ще в 2011 році за матеріалами виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, майно, що йому належить за даною адресою відсутнє.

Згідно наданих суду матеріалів виконавчого провадження, жодних дій з метою перевірки та встановлення місця проживання боржника здійснено не було.

Положеннями ч.8 ст.48 Закону встановлено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Однак, державним виконавцем не надано доказів в підтвердження дотримання вимог частини 8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, з матеріалів подання вбачається, що 03.03.2018 ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2010 по справі №2-7051/10 про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості у розмірі 313984,71 грн., в якій було зазначено що під час примусового виконання вказаного рішення з боржника було стягнуто 23656,86 грн., а тому залишок заборгованості, яка підлягає стягненню складає 290327,85 грн.

На підставі вказаної заяви державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Бережним О.Р. 25.03.2018 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зроблено запити до ДФС України та ПФУ задля отримання інформації, щодо того чи отримує ОСОБА_2 пенсію, інші види доходів, а також чи відкриті на його ім`я юридичними особами рахунки у банківських установах.

Наступні аналогічні запити державним виконавцем були зроблені 02.07.2018 та було встановлено, що боржник працює на ТОВ «Тревел-Авто».

У поданні державний виконавець вказує, що ним задля виконання рішення суду від 22.11.2010 (справа № 2-7051/10) 23.07.2018 було направлено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, проте жодних коштів на спеціальний депозитний рахунок відділу не надходило.

Однак, в обґрунтування вищевказаного, державним виконавцем Присяжнюком Д.В. не було надано жодного документу, з якого б вбачалось, що вказана постанова дійсно була надіслана за адресою працевлаштування боржника (відсутні належним чином завірені реєстри вихідної кореспонденції) та була отримана уповноваженою особою ТОВ «Тревел-Авто» (відсутні докази вручення вказаної постанови).

З подання вбачається, що після винесення державним виконавцем Бережним О.Р. постанови від 15.03.2018 про відкриття провадження ВП № 55975821, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та останнього попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, доказів її отримання боржником матеріали виконавчого провадження не містять.

В наданих суду документах відсутні дані, що боржник ОСОБА_2 був належним чином у встановленому законодавцем порядку повідомленим про відкриття виконавчого провадження відносно нього, тобто відсутні докази того, що він отримав копії відповідних документів та йому надавалась можливість для добровільного виконання вимоги, тобто відсутні реєстри направлення виконавчих документів, а також докази того, що вони були отримані боржником, що є порушеним його прав на самостійне та добровільне виконання вимоги.

Державним виконавцем не надано доказів того, що ОСОБА_2 станом на час звернення з вказаним поданням є зареєстрованим за адресою, на яку були начебто направлені постанова про відкриття виконавчого провадження разом з вимогами про погашення заборгованості, оскільки серед наданих документів відсутні докази поштового направлення кореспонденції та докази її отримання чи повернення без вручення, також відсутні докази встановлення місця реєстрації боржника.

Крім того, державним виконавцем не було надано доказів того, що ним надсилались вищезазначені виконавчі документи на адресу, яка була зазначена як адреса мешкання ОСОБА_2 згідно бази даних ДАІ від 20.08.2013, а саме, АДРЕСА_4 пр АДРЕСА_5 31 кв.239.

Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника, проте серед наданих документів, відсутні докази, що державним виконавцем були виконані вказані вимоги закону.

У зв`язку із цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до положення частини 3 статті 13 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що в поданні державного виконавця лише зазначено про наявність невиконаних боргових зобов`язань ОСОБА_1 та на наявність заборгованості, однак не надано доказів факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, встановлених рішенням суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що самостійне невиконання боржником зобов`язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про його умисне ухилення від виконання покладених на нього обов`язків, оскільки самим державним виконавцем серед наданих суду документів не надано жодного доказу, яким би було підтверджено про таке ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього виконавчим листом обов`язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки, відповідно до частини 4 статті 441 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Критерій достатності, вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів, визначається судом. А тому, вивчивши надані до подання матеріали суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання, оскільки в ньому наявна неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту умисного ухилення боржниці від виконання своїх боргових зобов`язань та відомостей про обізнаність боржника за наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання.

Керуючись ст. ст. 3, 7, 10, 441 ЦПК України, ст.ст. 13, 19, 48 ЗУ «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Присяжнюка Дмитра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Особа, без участі якої було постановлено ухвалу, має право подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Турбіна Т. Ф.