Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 294/89/16-ц

провадження № 61-29568св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації,

представник позивача - Тягунова Оксана Володимирівна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області у складі суддів Лесько М. О. від 13 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю. від 07 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про вилучення та повернення транспортного засобу, забезпеченого за рахунок коштів державного бюджету.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок № 999) інвалід війни першої групи ОСОБА_2 за рахунок коштів державного бюджету був забезпечений автомобілем ЗАЗ 110308-44, 2010 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1. У зв`язку із неспроможністю керувати автомобілем право користування ним було надано його сину ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 позивач повідомляв відповідача про його право на передачу йому у власність автомобіля у випадку оплати його залишкової вартість, у разі неможливості оплати відповідач зобов`язаний повернути автомобіль, однак, останній не сплатив вартість автомобіля з урахуванням ступеня його зносу та не повернув автомобіль позивачу.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив вилучити у ОСОБА_1 вказаний транспортний засіб та передати його Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивачу з 22 травня 2012 року будо відомо про порушення свого права, а з позовом він звернувся лише 06 січня 2016 року, тобто поза межами позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач, що є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позов є доведеним, проте позивачем пропущено позовну давність, про застосування якої просив відповідач, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували належним чином фактичні обставини справи, не врахували, що позивач дізнався про порушення свого права лише після проведення перевірки прокуратурою Чуднівського району Житомирської області, а саме з 24 січня 2013 року. Тому посилання відповідача на звернення позивача з указаним позовом поза межами позовної давності є безпідставними, а майнові вимоги позивача - обґрунтованими.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить касаційну скаргу відхилити, а судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 294/89/16-ц з Чуднівського районного суду Житомирської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 09 грудня 2010 року батько відповідача ОСОБА_2 , як інвалід-війни, за рахунок коштів державного бюджету отримав автомобіль марки «ЗАЗ - 110308-44», 2010 року випуску, право користування яким було передано його сину ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

21 травня 2012 року ОСОБА_1 письмово повідомив управління праці та соціального захисту населення Чуднівської районної державної адміністрації Житомирської області про свою згоду повернути спірний автомобіль.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що відповідач, не сплативши вартість автомобіля з урахуванням ступеня його зносу, й надалі безпідставно користується вказаним автомобілем, тим самим порушуючи права позивача на володіння та розпорядженням належним йому майном.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом пункту 16 Порядку № 999 передбачено, що іншому члену сім`ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, вилучається або повертається структурному підрозділу з питань соціального захисту населення чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції Фонду у повному комплекті.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

За змістом частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться в частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України.

Установивши, що позов є доведеним, але позивач дізнавшись у травні 2012 року про незаконність перебування спірного автомобіля у користуванні відповідача, з указаним позовом звернувся лише у січні 2016 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильно висновку про відмову у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 13 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун