ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3996/18

Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/795/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю « Кредитні Ініціативи»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм Олена Володимирівна, Прилуцький МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ухвалене о 17 год. 07 хв. у м.Прилуки, повний текст рішення складено 28 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листоавді 2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі 08.04.2014 за №1705, таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 335,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке ним було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору 12.06.2008, в забезпечення зобов`язань боржника ОСОБА_2 по кредитному договору №2402/0608/02-025 від 12.06.2008 року перед ВАТ «СВЕДБАНК», яке 28.11.2012 на підставі договору факторингу №15 відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», яке надалі 28.11.2012 на підставі договору факторингу відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Кредитні Ініціативи» та на підставі договору про передачу прав за іпотечними договорами 28.11.2012 відступило право вимоги за іпотечним договором ТОВ «Кредитні Ініціативи». 08.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим №1705 про звернення стягнення на вище зазначене майно, про вчинення якого позивача не було повідомлено належним чином та який взагалі не знав про його існування. З вказаним виконавчим написом позивач не згоден, оскільки вважає, що нотаріус не дотримався актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом, зокрема, вчинив його за відсутності ряду необхідних для цього документів, а також не переконався у безспірності розміру стягуваних сум. Даний позов поданий позивачем як можливість надана власнику майна усунути перешкоди у користуванні майном, тому строки позовної давності не підлягають застосуванню.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус належним чином не переконався у безспірності розміру заборгованості ОСОБА_2 , що підлягала стягненню за його виконавчим написом, оскільки вказана у ньому сума не відповідала реальній сумі заборгованості, а також була обрахована за межами трирічного строку позовної давності, що є підставою для визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, але враховуючи, що з вказаним позовом позивач звернувся з пропуском строків позовної давності, про застосування яких, просив у своїй заяві відповідач, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, з кредитного договору , іпотечного договору , договору факторингу , а також договору про відступлення та передачу прав за іпотечними договорами вбачається беззаперечнісмть факту перебування позивача ОСОБА_1 та відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» у договірних стосунках, що виключає будь-яку можливість назвати цей позов негаторним та не застосувати до його розгляду загальний строк позовної давності, який для звернення до суду з даним позовом вже минув.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що він погоджується з висновками суду про доведеність порушень нотаріусом вимог ст. ст. 87,88 Закону України « Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 під час вчинення виконавчого напису від 8 квітня 2014 року і в цій частині рішення суду ним не оскарджується. Позивач не погоджується з підставою для відмови в задоволенні позовних вимог за пропуском строків позовної давності, оскільки про порушене право та наявність виконавчого напису дізнався у вересні 2018 року.Він не є стороною кредитного договору та не був обізнаний про існування відповідної заборгованості.Як на обставину про його обізнаність, суд посилається на наявність іншої судової справи за його позовом, але в позовній заяві не зазначено про його обізнаність, у судових засідання він особисто не приймав участі, з матеріалами вказаної справи не знайомився, його інтереси в суді представляв адвокат. Крім того, суд дійшовши висновку про порушення позивачем строку звернення до суду, не зазначив конкретну дату з якої в даному випадку розпочався перебіг строку позовної давності та коли в такому випадку закінчився.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що 12.06.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «СВЕДБАНК» було укладено кредитний договір №2402/0608/02-025 , відповідно до умов якого позичальник отримав від банку на споживчі потреби 385000,00 грн кредиту під 17,9% річних за його користування з кінцевим терміном погашення 11.06.2018. Погашення кредиту повинно відбуватись відповідно до графіку погашення заборгованості.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 вимог вказаного вище кредитного договору між ВАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 - майнового поручителя за виконання ОСОБА_2 зобов`язань, передбачених кредитним договором №2402/0608/02-025 від 12.06.2008 року, 12.06.2008 року було укладено іпотечний договір (а.с.16-18, 71-73). Даним договором було передбачено передачу ВАТ «СВЕДБАНК» в іпотеку ОСОБА_1 належного йому на праві власності нерухомого майно, а саме: нежилого приміщення загальною площею 335,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28.11.2012 на підставі договору факторингу №15 ВАТ «СВЕДБАНК» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», яке надалі 28.11.2012 на підставі договору факторингу відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Кредитні Ініціативи» та на підставі договору про передачу прав за іпотечними договорами 28.11.2012 відступило право вимоги за іпотечним договором ТОВ «Кредитні Ініціативи».

26.02.2014 ТОВ «Кредитні ініціативи» направляло вимоги про усунення порушень як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 (а.с.103-109, 169-171). Доказів отримання вказаного повідомлення матеріали справи не містять.

Відповідно до виписок по рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_2 (а.с.177-300) ВАТ «СВЕДБАНК», вбачається утворення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором починаючи з березня 2009 року і яка на момент укладення договорів факторингу, тобто станом на 28.11.2012 становила по тілу кредиту 342963,60 грн та по відсотках 137373,98 грн .( а.с.79 т.1)

08.04.2014 на підставі відповідної заяви (а.с.19-20, 75-78) ТОВ «Кредитні ініціативи» приватним нотаріусом ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки на нежиле приміщення загальною площею 335,6 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 Виконавчий напис було вчинено у зв`язку з задоволенням у безспірному порядку вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником ОСОБА_2 умов кредитного договору з 28.11.2012 року по 28.01.2014 року, а саме: заборгованість за кредитом 342963,60 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 209008,63 грн та суми плати, що здійснена ТОВ «Кредитні ініціативи» за вчинення виконавчого напису 3500,00 грн, що разом становить суму загальної заборгованості станом на 28.01.2014 у розмірі 555472,23 грн (а.с. 9, 70, 74).

24.04.2014 головним державним виконавцем ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції Глущенко В.А. на підставі виконавчого напису №1705 від 08.04.2014 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо задоволення за рахунок коштів, отриманих від реалізації нежилого приміщення загальною площею 335,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», що виникли внаслідок невиконання боржником ОСОБА_2 умов кредитного договору, а саме: заборгованість за кредитом - 342963,60 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 209008,63 грн та сума плати, що здійснена ТОВ «Кредитні Ініціативи» з вчинення виконавчого напису 3500 грн, що разом становить суму загальної заборгованості станом на 28.01.2014 року в розмірі 555472,23 грн.

ОСОБА_5 звертався до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Прилуцького міскрайонного управління юстиції, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, Державного підприємства « Інформаційний центр», ОСОБА_6 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ТОВ « Кредитні ініціативи» про визнання електронних торгів недійсними. Рішенням Прилуцького міскрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено, а позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, щодо предмету спору, ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсними електронні торги з реалізації нежитло приміщення загальною площею 335,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які відбулися 2 березня 2015 року, протокол проведення електронних торгів № 78958 від 6 травня 2015 року, акт головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Прилуцького міскрайонного управління юстиції від 20 травня 2015 року та визнано недійсним свідоцтво № 792 від 23 травня 2015 року про придбання вказаного нерухомого майна, видане приватним нотаріусом Прилуцького міського ноторіального округу Тарасенко В.М., і скасовано його державну реєстрацію. Додатковим рішенням цього ж суду від 26 лютого 2016 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2016 року рішення Прилуцького міскрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на правову позицію Верховного суду України у справі №6-174цс14 від 16 листопада 2014 року, на підставі якої суд зробив висновок про загальний строк позовної давності щодо позовних вимог ОСОБА_7 Доповнив резолютивну частину рішення суду першої інстанції абзацом другим наступного змісту: « Поновлено ОСОБА_7 строк звернення з позовом про визнання недійсними електронних торгів». Постановою Верховного суду від 28 лютого 2018 року рішення Прилуцького міскрайонного суду Чернігівської області від 27 січня 2016 року щодо вирішення позову ОСОБА_7 в частині, незмінній апеляційною інстанцією, та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2016 року щодо вирішення її позову залишено без змін.

Згідно постанови старшого держвиконавця Прилуцького МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Молошної Л.І. від 29.11.2018 виконавчий напис № 1705, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. від 08.04.2014 повернуто стягувачу ТОВ «Кредитні ініціативи» за їх заявою згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Право вимоги у ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №2402/0608/02-025 від 12.06.2008 року, виникло 28.11.2012 року, з заявою про вчинення виконавчого напису товариство звернулось 8 липня 2014 року, включивши в суму заборгованості розмір заборгованості, який виник до моменту набуття права вимоги.

Встановивши, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус належним чином не переконався у безспірності заборгованості ОСОБА_2 , що підлягала стягненню за його виконавчим написом, оскільки вказана у ньому сума не відповідала реальній сумі заборгованості, а також була обрахована за межами трирічного строку позовної давності, суд першої інстанції вірно виходив з обґрунтованості заявлених у цій справі позовних вимог.

Дійшовши висновку про обґрунтованість наведених вище позовних вимог щодо підстав для визнання недійсним оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі 08.04.2014 за №1705, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Положеннями ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, може бути підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своїх рішеннях (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії») неодноразово наголошував на том, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Виходячи з порівняльного аналізу термінів «довідався» та «міг довідатися», наведених у статті 261 ЦК України, можна дійти висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями Цивільного процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції констатував факт пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності без поважних причин. Так, позивач оспорює виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі 08.04.2014 за №1705, який було вчинено відносно майна, яке ним передано в іпотеку в забезпечення виконання умов кредитного договору №2402/0608/02-025 від 12.06.2008 року, а з даним позовом звернувся 22 листопада 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності більше ніж на 4 роки.

При цьому, ОСОБА_1 не був обмежений у праві знати про стан своїх майнових прав та мав об`єктивну можливість довідатися про факт стягнення кредитної заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису, що зокрема підтверджується нявністю судових рішень, в тому числі і рішення суду про відмову в задоволенні його позовних вимог з якими він звернувся до суду 15 жовтня 2015 року про визнання електронних торгів недійсними, в якому підставою для відмови яких була його обізнаність про вартість об`єкту нерухомості проведеної в рамках виконавчого провадження, а також залучення його до участі у справі в якості третьої особи за позовом ОСОБА_7 до Відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції та Державного підприємства « Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання електронних торгів арештованим майном, який було подано в березні 2015 року, де він приймав безпосередньо участь та оскарджував судові рішення.

Доводи Карпенка , що про оспорюваний виконавчий напис йому стало відомо лише з моменту звернення до Державної виконавчої служби у вересні 2018 року, спростовується встановленими судом першої інстанції обставинами і дослідженими під час розгляду справи доказами, яким надано належну правову оцінку. Жодних поважних причин, які б перешкоджали йому дізнатися про ці обставини, судами не встановлено.

Оскільки ОСОБА_1 не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск строку позовної давності.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 та відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» перебувають у договірних стосунках, що виключає будь-яку можливість назвати позов з яким звернувся позивач негаторним та не застосувати до його розгляду загальний строк позовної давності, який для звернення до суду з даним позовом вже минув.

Передбачених частиною п`ятою статті 267 ЦК України підстав для поновлення пропущеного строку апеляційним судом не встановлено.

У зв`язку з наведеним, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують покладені в основу судового рішення висновки про відсутність підстав для задоволення заявлених у цій справі вимог з огляду на пропуск строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» під час розгляду справи.

Наведені у апеляційній скарзі аргументи про не визначення судом першої інстанції початку перебігу строку позовної давності для звернення з відповідними вимогами відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки вони спростовуються встановленими у справі фактичними обставинами у справі, ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального і процесуального права та зводяться до необхідності переоцінки встановлених судом обставин.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову, оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Головуючий: Судді: