КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/3304/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Баличева М.Б.

Унікальний №363/1300/16-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна») про відшкодування шкоди.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 131 743,30 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1 400,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 431,30 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 30 жовтня 2015 року приблизно о 14 год. 35 хв. в м. Вишгород по вул. Шолуденка Кірова, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «TOYOTA» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2015 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , не була застрахована.

Згідно звіту № 10/11-ТЗ СОД Шимко А.О. від 17 листопада 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA» державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату оцінки складає 231 090,65 грн., а його ринкова вартість - 216 452,35 грн. При цьому, вартість транспортного засобу «TOYOTA» державний номерний знак НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди станом на дату оцінки становить 84 709,05 грн.

Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику «TOYOTA» державний номерний знак НОМЕР_2 складає 216 452,35 грн.

За проведення автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено 1 400,00 грн.

Остаточний розмір завданих позивачу збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 131 743, 30 грн.

Окрім того позивачу було завдано моральну шкоду, в результаті фізичного знищення належного позивачу автомобіля, їй було заподіяно суттєві емоційні страждання, пов`язані з протиправною поведінкою відповідача та тривалим незадоволенням законних вимог, зміною звичок та бажань, докладення додаткових зусиль для організації життя, яку вона оцінила в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року в позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 131 743,30 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., витрати за проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1 400,00 грн., а всього 143 143,30 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 431,30 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 05 грудня 2018 року, подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі №755/18006/15-ц.

В ході розгляду справи позивачем не було надано доказів здійснення страховиком відповідача виплати на користь позивача страхового відшкодування та/або відмови у такій виплаті.

З огляду на відсутність між позивачем та відповідачем будь-яких договірних відносин, позивач наділений правом звернення з вимогою саме до страхової компанії відповідача, а тому стягнення збитків з відповідача є передчасним.

За клопотанням відповідача по справі було призначено комісійну судову автотоварознавчу експертизи, яка встановила, що розмір завданих позивачу матеріальних збитків є меншим ніж заявлений у позові.

Однак суд першої інстанції без належного обґрунтування підстав відхилив висновок комісійної судової автотоварознавчої експертизи, прийнявши за основу наданий позивачем звіт та наявні в ньому розрахунки.

Судом першої інстанції не було встановлено в чому саме полягала завдана позивачу моральна шкода, докази якими підтверджується факт її завдання та розмір відшкодування.

Окремо апелянт наголошувала, що її цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Україна», розмір страхової суми згідно полісу становить 50 000,00 грн. з нульовою ставкою франшизи, а тому враховуючи висновок комісійної судової автотоварознавчої експертизи, сума збитків, яка може бути стягнута з відповідача становить 62 040,82 грн.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи по суті, шляхом направлення судових повісток.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.10.2015 року приблизно о 14 год. 35 хв. в м. Вишгород по вул. Шолуденка Кірова, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, під час руху не дотрималась безпечної дистанції до автомобіля «TOYOTA» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , в наслідок чого допустила зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Відповідна ДТП була зареєстрована ВДАІ з обслуговування Вишгородського району МВС України в Київській області (т. 1 а.с. 8).

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 03.12.2015 року винною у скоєнні ДТП від 30.10.2015 року визнано водія автомобіля «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 . Постанова набрала законної сили 15.12.2015 року (т. 1 а.с.9).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до звіту № 10/11-ТЗ від 17.11.2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA» державний номерний знак НОМЕР_2 , на дату оцінки складає 231 090,65 грн., а ринкова вартість «TOYOTA» державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 216 452,35 грн. (т. 1 а.с. 11-38), а вартість після аварійного транспортного засобу «TOYOTA» державний номерний знак НОМЕР_2 , на дату оцінки складає 84 709,05 грн. (т. 1 а.с. 39-46). Вартість проведення вказаного автотоварознавчого дослідження склала 1 400,00 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до вимог пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року міститься правова позиція, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно наданого ОСОБА_1 полісу №АІ/5587487 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10 червня 2015 року (Том 1 а.с.77) її цивільно-правова відповідальність у період з 29 жовтня 2015 року по 28 жовтня 2016 року була застрахована ПрАТ «СК «Україна».

Разом з тим згідно інформації розміщеної на офіційному сайті МТСБУ на підставі полісу №АІ/5587487, діючого станом на 30 жовтня 2015 року, застрахована ПрАТ «СК «Україна» цивільно-правова відповідальність автомобіля «БМВ 518» державний номерний знак НОМЕР_3 , легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб.см., Тип ТЗ В2. (Том 1 а.с.80-81)

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 01 вересня 2015 року була застрахована ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АІ/2632847. (том 1 а.с.99)

Колегія суддів вважає, що правові підстави для застосування вказаної правової позиції Великої Палати Верховного Суду у даному випадку відсутні, з огляду на недоведеність стороною відповідача належними і допустимими доказами застрахованості її цивільно-правової відповідальності на момент дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки надана копія полісу та відомості розміщені на офіційному сайті МТСБУ містять відмінну інформацію щодо застрахованого транспортного засобу та страхової компанії, а тому не дають підстав твердити про існування такової.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

При вирішенні питання про призначення експертизи суд повинен керуватися статтями 143-150 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах, з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав.

Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Ухвалою суду від 28 вересня 2016 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 . по вказаній цивільній справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського науково дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 15910/16-54 від 24 квітня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу TOYOTA СОЯОГГА, 2005 року, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.10.2015 року в м. Вишгород по вул. Шолуденко вул. Кірова, станом на дату ДТП складала: 186 734,72 грн. та ринкова вартість аварійно пошкодженого транспортного засобу TOYOTACOROTLA, 2005 року, д.н.з. НОМЕР_2 (ринкова вартість автомобіля після пошкодження) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.10.2015 року в м. Вишгород по вул. Шолуденко вул. Кірова, станом на дату ДТП складала: 74 693,90 грн. (т. 1 а.с. 130-157).

Однак, суд першої інстанції, всупереч призначеної ним експертизи на вимогу представника позивача, що свідчить про наявність сумнівів щодо звіту долученого позивачем, не надав оцінки висновку за результатами проведення цієї експертизи та не зазначив підстав відхилення вказаного висновку.

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди в розмірі 112 040,82 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Як зазначено в статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пунктів 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOVv. BUEGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Обґрунтовуючи розмір завданої моральна шкода позивач наголошувала на понесенні нею суттєвих емоційних страждань, пов`язаних з протиправною поведінкою відповідача, яка призвела до фізичного знищення належного їй майна та тривалим стресом, зміною звичного способу життя, погіршення матеріального становища, а також постійну напругу та хвилювання, які дестабілізували її психічний стан, що призвело до значного погіршення здоров`я.

Враховуючи принцип розумності та справедливості, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим визначений позивачем розмір моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 111 440 (сто одинадцять тисяч чотириста сорок) грн. 82 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 1 214 (одна тисяча двісті чотирнадцять) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 14 червня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль