Провадження №2/760/3534/19
Справа №760/9690/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України, правонаступник Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Загальний розмір пенсії відповідача станом на 30.07.2016 року встановлено у розмірі 1420,80 грн.

Відповідачу за період з 31.12.2013 року по 31.03.2014 року Головним управлінням Пенсійного фонду України було надміру виплачені кошти в розмірі 1213,45 грн.

Переплата виникла у зв`язку з допущенням рахункової помилки, яка відбулася з технічних причин (збій програми технічного забезпечення АСОПД (КОМТЕКС).

Листом №655 управлінням з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві було виявлено факт переплати.

Відповідачу був надісланий лист від 25.08.2016 року №141 із вимогою добровільно оплатити надміру виплачених сум у розмірі 1213,45 грн. Однак, відповідачем зазначена вимога виконана не була.

Вважає, що ці кошти є отриманими відповідачем без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), тому на підставі статей 1212, 1215 ЦК України просить стягнути їх на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 24.07.2017 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.10.2018 року замінено сторону у справі, а саме позивача Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 18.03.2019 року головуючим у справі визначено Оксюту Т.Г.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву в якій просила розгляд справу проводити без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Також, відповідач подала заяву про застосування строку позовної давності.

Врахувавши заяви учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві) перебуває відповідач ОСОБА_1 , яка отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1215 Цивільного кодексу України передбачені підстави за яких безпідставно набуте майно не підлягає поверненню, а саме: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Таким чином, аналізуючи норми даної статті можна стверджувати, що законодавець встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки збоку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності збоку набувача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02.07.2014 № 6-91цс14, а саме: за змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності збоку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 Цивільного кодексу України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 Цивільного кодексу України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно наявного в матеріалах розрахунку заборгованості позивачем нараховано суму заборгованості за період з 31.12.2013 року по 31.03.2014 року.

За захистом свого права Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося 01.06.2017 року, при цьому доказів поважності пропущення строку визначеного ст. 257 ЦК України суду представником позивача не надано.

Також, представником позивача не подано клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Таким чином, перебіг позовної давності за вимогами позивача почався 01.04.2014 року, а сплинув 01.04.2017 року.

Оскільки позовна заява подана до суду з пропуском строку позовної давності 01.06.2017 року, про яку заявлено відповідачем у справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 329, 387, 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: