Справа № 524/2456/15-ц
Провадження № 4-с/524/26/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року Автозаводський районний суд м Кременчука в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.

при секретарі судового засідання Бондаренко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Савченко Юлії Олександрівни та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2019 року до суду звернувся з заявою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Савченко Юлії Олександрівни та зобов`язання вчинити дії скасувати постанову щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 О. вимоги підтримує, посилаючись на обставини викладені в заяві, просить задовольнити. Наголошує, що несплата аліментів обумовлена виключно незаконним вивезенням дитини закордон без згоди батька. На його переконання відсутні будь-які підставі існування заходу забезпечення. Стверджує, що існуванням тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України позбавлений можливості приймати участь у розгляду справі на 01.07.2019 на 09 годину у суді у справах молоді міста Неаполя про повернення ОСОБА_3 на Україну.

Начальником Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ подано відзив. Просять відмовити.

Стягувач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась.

Суд, дослідивши матеріли справи, виконавче провадження, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в Автозаводському ВДВС Кременчуцького МУЮ Головного територіального управління юстиції перебуває виконавче провадження №48183937 з примусового виконання виконавчого листа № 524/2456/15, виданого 12.05.2015 року Автозаводським районним судом м Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 , на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кошти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

25.07.2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Станом на грудень 2018 року заборгованість по аліментам становить 66 368, 27 грн.

Станом на 01.06.2019 року розмір заборгованості становить 82 029, 77 грн.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження » державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Савченко Ю. О 22.12.2018 року винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Боржник звернувся із заявою до начальника Автозаводського ВДВС м Кременчука про скасування постанови щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що колишньою дружиною у листопаді 2017 року підроблено заяву про надання дозволу на виїзд сина до Італії.

У червні 2018 року з метою повернення сина до України звернувся до Суду у справах молоді міста Неаполя та судове засідання призначено на 09 годину 01 липня 2019 року.

21 травня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов"язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою " ОСОБА_3 Конт, ОСОБА_4 і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".Тобто, застосовуючи ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов"язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Вирішуючи питання про визнання бездіяльності державного виконання та зобов`язання винести постанову про скасування заходів тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд вважає, що обмежувальний захід застосовано до боржника у зв"язку із наявною заборгованістю по сплаті аліментів , сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, судом не виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку відсутні підстави як для встановлення бездіяльності державного виконавця Савченко Ю. О. так і щодо зобов`язання вчинити дії скасування встановленого ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а тому в задоволенні його скарги слід відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 352, 354, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Савченко Юлії Олександрівни та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С.Предоляк