Провадження № 2-о/761/292/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.,

при секретарі: Славич К.В.

за участі:

представників заявника: ОСОБА_1 .

ОСОБА_15

заінтересованих осіб: ОСОБА_3

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису

В С Т А Н О В И В :

В травні 2019 року ОСОБА_5 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , в якій просив суд:

-усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , частка якої належить ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності;

-заборонити ОСОБА_3 перебувати за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 ;

-заборонити ОСОБА_6 перебувати за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 ;

-заборонити ОСОБА_3 наближатися до місця проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , на відстань 100 м.;

-заборонити ОСОБА_6 наближатися до місця проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , на відстань 100 м.

Свою заяву, заявник ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що він, його дружина - ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (який у квартирі не зареєстрований та не є співвласником), проживають у квартирі АДРЕСА_1 , 1/5 частина якої належить йому на праві спільної часткової власності. З боку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до нього протягом багатьох років (з 2012 року ) проявляється агресивна поведінка, яка виражається у фізичному та психологічному домашньому насильстві (неодноразове нанесення тілесних ушкоджень, штовхання, закривання у кімнаті, висловлення образливих та нецензурних слів, погрози вбивством та фізичною розправою).

Посилаючись на вищевказані обставини заявник, просив суд постановити рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдників ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

В судовому засіданні представники заявника на задоволенні заяви наполягали в повному обсязі з підстав, викладених у заяві.

В судовому засіданні заінтересована особа, ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечувала в повному обсязі посилаючись на те що, в 2012 року вона зі своїми дітьми, у зв`язку із початком бойових дій переїхала з Сірії до Києва та вселилася до квартири АДРЕСА_1 . Через місяць після евакуації до Києва переїхав її чоловік - ОСОБА_6 У 2014 року у її батька (заявник) трапився інфаркт, вона, та її чоловік, постійно приїздили до нього у лікарню та турбувалися про його самопочуття. Після виписки батька із лікарні, у зв`язку з тим, що йому було тяжко постійно ходити по сходах, він переїхав на постійне проживання на дачу, яка знаходиться в Житомирській області. Мама ( ОСОБА_1 - представник заявника) теж переїхала з батьком на дачу, однак, вона там постійно не проживає, так як продовжує працювати і періодично живе в квартирі. Вона ( ОСОБА_1 ) має ключі від квартири та вільний доступ до квартири, так як протягом тижня ночує у квартирі 2-3 дні. Станом на даний час вони дійсно роблять у квартирі ремонт, провели заміну усіх меблів та техніки на кухні; вже закінчили повністю ремонт в маленькій кімнаті де теж замінили всі меблі; на даний час проводять ремонт у великій кімнаті та замовили нові меблі, якою користувалися батьки, а на сьогоднішній день користується лише ОСОБА_1 ; всі меблі та речі із квартири, які належали батькам були вивезені на зберігання до гаража, а багато речей особисто ОСОБА_1 були вивезені в невідомому їй напрямку (можливо на дачу). З батьком ( ОСОБА_5 ) у нею завжди були добрі стосунки, вони ніколи не сварилися. На сьогоднішній день їй взагалі невідомо де знаходиться батько. Мати постійно перешкоджає у спілкуванні з батьком та не дає його номер мольного телефону і можливості з ним спілкуватися. Ініціатором усіх непорозумінь є ОСОБА_1

Заінтересована особа ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю підтримав пояснення ОСОБА_3 та просив суд, в задоволенні заяви відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників заявника, заінтересованих осіб, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3) ч. 1 ст. 1 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, під домашнім насильством - розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно п.п. 5, 7 ч.1 ст. 1 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Як вбачається із заяви та доданих до неї доказів, заявник ОСОБА_5 рідний батько заінтересованої особи ОСОБА_3 та тесть заінтересованій особі ОСОБА_6

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 грудня 2008 року Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної власності належить: ОСОБА_1 (дружина заявника, мати - ОСОБА_3 ), ОСОБА_5 (батько ОСОБА_3 ), ОСОБА_3 (донька ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ), ОСОБА_11 (онук заявника), ОСОБА_11 (онук заявника), в рівних частках кожному (а.с.10).

В квартирі зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14

ОСОБА_5 в квартирі зареєстрований, однак, з 2014 року по теперішній час в ній не проживає. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила і сама представник заявника - ОСОБА_1 (дружина заявника).

Крім того, у вищезазначеній квартирі проживає, однак, не зареєстрований ОСОБА_6 (чоловік заінтересованої особи ОСОБА_3 ).

Як вбачається із наданих копій витягів з Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень, 22 вересня 2016 року внесено відомості по заяві ОСОБА_1 (ч.1 ст.125 КК України), 14 липня 2017 року внесено відомості по заяві ОСОБА_1 (ч.1 ст.185 КК України).

Крім того, додані до заяви копії заяв, якими ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів та прокуратури свідчать про вчинення неправомірних дій з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 саме по відношенню ОСОБА_1 , а не ОСОБА_5 .

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 надавала пояснення, як представник заявника та зазначила, що дійсно, в липні 2012 року до квартири заселилась її донька - ОСОБА_3 зі своїми трьома дітьми переїхавши з Сирії. Через місяць переїхав її чоловік - ОСОБА_6 спочатку стосунки були добрими, але в послідуючому ОСОБА_6 почав налаштовувати ОСОБА_3 проти батьків. Після погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 переїхав на постійне місце проживання у с. Мирославка Бердичівського району Житомирської області, де і проживає по теперішній час. З 2014 року ОСОБА_5 жодного разу не зустрічався та не спілкувався з заінтересованими особами - ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Вказані обставини підтвердили заінтересовані особи.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства (ст.21 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3, 4 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ст.26 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?).

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що всі події, а також і дії, щодо вчинення насильства, на думку ОСОБА_1 , стосуються саме громадянки ОСОБА_1 , а не заявника ОСОБА_5 .

Під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 (заявник) у вищезазначеній квартирі постійно не проживає з 2014 року.

Доказів, які б свідчили, що з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були вчинені дії, в яких наявне психологічне насильство - домашнє насильство суду надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи судом.

Крім того, ОСОБА_3 на праві спільної власності належить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України).

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованих осіб обмежувального припису.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт вчинення домашнього насильства відносно заявника ОСОБА_5 під час розгляду справи судом не знайшов свого підтвердження, суд прийшов до висновку, що заява не ґрунтується на вимогах закону, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 350-1-350-8 ЦПК України, Законом України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: