Номер провадження: 22-ц/813/2793/19
Номер справи місцевого суду: 504/2192/17
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Управління Держгеокадастру в Одеській області, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 листопад 2017 року, ухваленого під головуванням судді Доброва П.В., -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Держгеокадастру в Одеській області, Державної казначейської служби України, посилаючись на те, що його позбавлено можливості в набутті права власності на присадибну земельну ділянку у зв`язку із невиконанням судового рішення, що призвело до моральних страждань, втрати душевного спокою, депресивного стану, погіршенні самопочуття і змінах у життєвих стосунках, у зв`язку з чим моральну шкоду оцінює грошовим виразом у сумі 3000,00 грн., яку просив суд стягнути з держави з коштів державного бюджету України, в особі Державної казначейської служби України.

При цьому в позові посилався на ст. 56 Конституції України, ст. 16, 23, ст. 1173 ЦК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що у жовтні 2009 року позивачем була подана заява з пакетом документів до відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області на одержання державного акту на право власності присадибної земельної ділянки, згодом, 16 червня 2011 року, ОСОБА_1 звернувся з заявою, в якій наполягав на вирішення питання щодо одержання державного акту, проте відповіді не отримав. Тому звернувся до суду за захистом порушеного права. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2011 року визнано протиправною бездіяльність відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, щодо не вирішення заяви ОСОБА_1 та надання несвоєчасної відповіді, та зобов`язано відділ Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області вирішити питання викладені у зверненні ОСОБА_1 від 16 червня 2011 року та надати повну, всебічну та обґрунтовану відповідь заявнику. Проте впродовж шести років судове рішення не виконується, що призвело до моральних страждань, втрати душевного спокою, депресивного стану, погіршенні самопочуття і змінах у життєвих стосунках позивача.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 3000,00 (три тисячі) грн.

Не погодившись з рішенням суду Державна казначейська служба України звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги Державна казначейська служба України зазначає, що судом безпідставно ототожнено поняття «Держава» та «Державна казначейська служба України». Державні органи, як юридичні особи, несуть юридичну відповідальність за своїми зобов`язаннями коштами, які є в їх розпорядженні. Тому апелянт не вбачає підстав для стягнення коштів безпосередньо з Державної казначейської служби України.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. - головуючого суддя, судді - Журавльов О.С., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, цивільна справа за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по червень 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 450 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

В судове засідання, призначене на 26 червня 2019 року представники відповідачів не з`явилися.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності представників відповідачів.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання розумних строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторони, яка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 376 ЦПК України, передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з Державної казначейської служби України у відшкодуванні моральної шкоди у розмірі 3000,00 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до ст.16, 23, 1174 ЦК України, судом прийнято до уваги конкретні обставини справи, характер та глибину пов`язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль.

Однак з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої противоправною бездіяльністю органів державної влади.

Статтями 55, 56 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами, передбаченими ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 16 червня 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо вирішення питання про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та надання повідомлення про можливість його одержання (а.с. 8).

Постановою Одеського адміністративного окружного суду від 02 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 до начальника відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області та відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області щодо не вирішення заяви позивача та надання несвоєчасної відповіді. Зобов`язано відділ Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області вирішити питання, викладені у зверненні ОСОБА_1 від 16.06.2011року (а.с. 3-6).

Посилаючись на протиправність дій відповідача, оскільки тривале невиконання судового рішення і протиправна бездіяльність є доказом порушення відповідачем цивільного права, просив відшкодувати завдану йому моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1ст. 1167 ЦК України).

На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

П.18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди,

Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Позивач посилався на те, що протиправними діями відповідача йому були завдані певні моральні страждання, які виразились у втраті душевного спокою, доведення до депресивного стану, вимагання додаткових зусиль і значного часу, що негативно вплило на спокійний ритм життя, що позначилось на погіршенні самопочуття та істотних вимушених змінах у життєвих стосунках.

Між тим, колегією суддів, не приймається до уваги таке твердження позивача, як підстава позову, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів таким ствердженням.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2011 року Одеським адміністративним окружним судом була винесена постанова, якою визнано протиправною бездіяльність відділу Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, щодо вирішення заяви від 16.06.2011 року та зобов`язано надати відповідь ОСОБА_1 (а.с. 3-6).

На виконання судового рішення, ОСОБА_1 отримав виконавчий лист (а.с. 24-25).

15 лютого 2013 року було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи відділу Держкомзему у Комінтерновському районі Одеської області.

Лише 23 грудня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_1 ухвалою Одеського адміністративного окружного суду було замінено сторону - з відділу Держкомзему у Комінтерновському районі Одеської області на Управління Держгеокадастру в Одеській області (а.с. 7).

Заступником Голови комісії з ліквідації Управління, Базелюку А.О., була надана відповідь, що за результатами розгляду заяви Управління Держгеокадастру в Одеській області у листі від 28.11.2016 року №1109/0-1162-16 повідомило позивачу, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться державними реєстраторами речових прав нерухоме майно та їх обтяжень, при цьому Управління Держгеокадастру в Одеській області не наділено повноваженнями щодо реєстрації та видачі державних актів про право власності на земельну ділянку (а.с. 26-27).

Таким чином позивач не надав жодних належних підтверджень того, що саме діями Головного управління було спричинено йому душевні та моральні страждання.

Крім того, вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 3 000,00 гривень не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

Фактично достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння моральної шкоди позивач не надав, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з огляду на мотиви та підстави, викладені вище.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги Державної казначейської служби, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати за звернення до суду апеляційної інстанції, відшкодовуються за рахунок держави в порядку встановленим КМУ.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 листопад 2017 року- скасувати. Ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у відшкодуванні моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати у розмірі 960 гривен компенсувати Державної казначейської служби України за рахунок держави в порядку встановленим КМУ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 липня 2019 року.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець