Проваження № 22-ц/824/9126/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 червня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Мережко М.В., Фінагеєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 03 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,Голосіївського районного у місті Київ відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення батьківства,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Голосіївського районного суду м.Києва перебуває вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Голосіївського районного у місті Київ відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у місті Києві про встановлення батьківства. Позивач мотивує свої вимоги тим, що на протязі десяти років перебував з відповідачкою ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народився син ОСОБА_3 , однак через сварку відповідачка вирішила зареєструвати походження дитини на власний розсуд як мати дитини, що не перебуває у шлюбі відповідно до положень ст. 135 СК України. Просив встановити факт, що він є батьком малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести зміни в актовий запис про народження дитини ОСОБА_3 , зазначивши в графі «батько» - ОСОБА_2

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 03 квітня 2019 року провадження у справі зупинене на час проведення судово-медичної експертизи відносно генетичної ідентифікації. Цією ж ухвалою засстосовано примусовий привід до ОСОБА_1 разом з малолітнім ОСОБА_3 до відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для забезпечення відбору зразків крові та проведення генетичної експертизи. Виконання ухвали про примусовий привід доручено Голосіївському управлінню поліції ГУНП у місті Києві.

Не погоджуючись із ухвалою, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права. Скарга мотивована тим, що вона не ухиляється від проведення судово-медичної експертизи відносно генетичної ідентифікації, однак ніяких повідомлень про явку до експертної установи для відбору зразків крові вона не

- 2 -

отримувала. Окрім того, суд застосував до неї привід з порушенням вимог процесуального закону, який не надає суду можливості застосувати привід до учасника справи для проведення експертизи.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законну і обгрунтовану ухвалу про зупинення провадження і застосування приводу до відповідачки з огляду на її ухилення від участі у дослідженні, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п.14 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року по справі призначено судово-медичну експертизу відносно генетичної ідентифікації, провадження якої доручено Київському міському бюро судово-медичної експертизи. На вирішення експертизи поставлено питання щодо визначення біологічної родинності позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Цією ж ухвалою провадження у справі на час проведення експертизи зупинене.

20 вересня 2018 року вказана ухвала за апеляційною скаргою ОСОБА_1 переглянута Апеляційним судом м.Києва і в частині призначення експертизи та зупинення провадження залишена без змін.

Після перегляду ухвали апеляційною інстанцією справа судом першої інстанції направлена до експертної установи, яка повернула справу без виконання з огляду на те, що експертною установою було призначено відбір зразків крові в учасників розгляду справи та дитини 14 грудня 2018 року об 11 годині 30 хв., однак ОСОБА_1 на відбір зразків крові не з`явилась.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року провадження у справі поновлене, а оскаржуваною ухвалою від 03 квітня 2019 року провадження зупинене із застосуванням до відповідачки приводу.

Постановлюючи ухвалу 03 квітня 2019 року про зупинення провадження у справі та застосовуючи привід до ОСОБА_1 для проведення експертизи, суд обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених законом підстав для застосування приводу і зупинення провадження у справі.

При цьому суд виходив із того, що відповідачка ухиляється від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та не грунтуються на вимогах процесуального закону.

Прийшовши до висновку про ухилення відповідачки від проведення експертизи, суд не перевірив вказаних обставин щодо її належного повідомлення і умисної неявки до експерта.

- 3 -

Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідачка ОСОБА_1 була повідомлена судом чи експертною установою про дату та час явки з дитиною для відбору зразків крові. Так у справі відсутні докази про отримання відповідачкою повідомлень суду про дату та час явки на експертизу. Експертна установа, повернувши справу, також не додала таких доказів, що відповідачука була повідомлена. Подаючи апеляційну скаргу відовідачка заперечує своє ухилення і вказує, що вона не повідомлялася про необхідність прибуття на екпертизу.

За таких обставин висновки суду про її ухилення від проведення експертизи є передчасними, як і передчасним є постановлення ухвали про зупинення провадження.

Окрім того, колегія суддів не може погодитися із застосуванням судом приводу до відповідачки з огляду на істотне порушення судом норм процесуального права.

Застосовуючи привід до ОСОБА_1 , суд послався в ухвалі на ч.1 ст.91, ч.2 ст.146 ЦПК України, які передбачають застосування приводу до відповідача у разі його ухилення від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства.

Суд не звернув увагу, що 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції, в тому числі норми щодо наслідків ухилення від участі в експертизі.

Тобто, вказані норми (ч.1 ст.91, ч.2 ст.146 ЦПК) втратили чинність, натомість після 15 грудня 2017 року діють нові процесуальні норми, які інакше регулюють спірні питання проведення експертизи та наслідків ухилення сторони від участі в ній.

Зокрема, відповідно до положень ст.109 ЦПК України уразі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, діюче процесуальне законодавство не передбачає можливості суду застосувати привід до сторони по справі, яка ухиляється від участі в експертизі.

Таким висновкам кореспондуються положення ст.ст.144, 147 ЦПК України, які регулюють питання застосування такого заходу процесуального примусу як привід.

Зокрема ст.144 ЦПК України містить посилання на можливість застосування приводу, а ст.147 ЦПК України, яка визначає порядок і умови його застосування, вказує на можливість застосування приводу виключно у відношенні учасника судового процесу - свідка, а не іншої особи.

Ураховуючи, що в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст.144, 147 ЦПК України, застосувати до сторони у справі такий захід процесуального примусу як привід, слід дійти висновку, що суд порушив норми ЦПКУкраїни та вийшов за межі своїх процесуальних повноважень. Порушення судом зазначених вимог є порушенням принципу верховенства права, проголошеного Конституцією України, та вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вирішення справи судом, встановленим законом, оскільки ухвала про в частині застосування приводу прийнята судом поза межами його компетенції.

Окрім того, слід зауважити, що застосований судом до відповідачки ОСОБА_1 привід є втручанням у її приватне та сімейне життя.

Колегія суддів відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень

- 4 -

та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб(ч.2).

Отже, дана норма дозволяє втручатися у право особи на повагу до свого приватного і сімейного життя виключно згідно із законом для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

В даному випадку втручання суду у право відповідачки на повагу до свого приватного і сімейного життяздійснене не у відповідності із законом і не єпропорційним переслідуваній меті, а відтак ухвала підлягає скасуванню.

Суд наведених обставин не врахував, не з`ясувавши обставини щодо ухилення відповідачки від експертизи, помилково застосував привід та передчасно зупинив провадження у справі з порушенням положень процесуального закону та всупереч засадам розумності строків розгляду і ефективності судового процесу.

Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 03 квітня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: