КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/4047/17 Головуючий у І інстанції - Сердинський В.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/8393/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нікчемними договорів дарування частини спільного часткового майна,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності мотивуючи свої вимоги тим, що 15 березня 2017 року було укладено договір дарування 3/4 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана), посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В.

Того ж дня, 15 березня 2017 року було також укладено договір дарування 3/4 часток земельної ділянки, загальною площею 0,0612га., що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана), посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В.

Приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. 16 березня 2017 року було зареєстровано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею 0,0612га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 82561439 від 16 березня 2017 року.

Незважаючи на те, що позивач є власником 3/4 частин житлового будинку, користуватися будинком вона не може через протиправність та незаконність дій відповідача. Останній до будинку її не впускає, влаштовує сварки, тому вона змушена звернутися до суду з позовом про поділ будинку в натурі.

Просила суд, виділити їй в натурі на праві власності 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту №5 висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №21/07/17 від 21 липня 2017 року, згідно якого на 3/4 частки виділяється: 1-1 - сходова, площею 15,6 кв.м., 1-2 - ванна, площею 2,9 кв.м., 1-3 - туалет, площею 1,0 кв.м., 1-4 - кладова, площею 4,4 кв.м., 1-6 - кухня, площею 25,7 кв.м., 1-7 - коридор, площею 17,4 кв.м., 1-8 - ванна, площею 4,0 кв.м., 1-9 - туалет, площею 1,0 кв.м., 1-10 - кухня, площею 10,7 кв.м., 1-11 - житлова кімната, жилою площею 23,4 кв.м., 1-13 - житлова кімнати, жилою площею 25,7 кв.м., 1-14 - веранда, площею 2,2 кв.м., 1-5 підвал, площею 6,2 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди: сарай - «Б», вбиральня-душ - «Г», 3/4 огорожі - «N», 3/4 тротуару - «Т».

Відповідач ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання нікчемними договорів дарування частини спільного часткового майна, який обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , 1940 року народження.

За відсутності заповіту, після його смерті відкрилася спадщина за законом.

Спадкоємцями першої черги стали відповідач, як його син, та мати відповідача, як дружина, що пережила спадкодавця. Батько був одноосібним власником усього майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не встиг належним чином оформити право власності на спадкове майно.

Психічно хвора мати, маючи лише право на частку в спільному частковому майні, продала все, як своє особисте майно.

На момент укладання фіктивного договору дарування, іншого спадкоємця не було в державному реєстрі.

Вважає, що оспорюванні договори дарування були вчиненні його матір`ю, яка останні три роки хворіє на психічні розлади здоров`я, не усвідомлює наслідки своїх дій, в результаті злочинних дій певних осіб, в тому числі і позивача ОСОБА_2

Просив, визнати договори дарування на частину землі та будинку від 15 березня 2017 року незаконними, а отже нікчемними.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року, первісний позов задоволено.

Виділено в натурі на праві власності ОСОБА_2 , 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту № 5 висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №21/07/17 від 21 липня 2017 року, згідно якого на 3/4 частки виділяється: 1-1 - сходова, площею 15,6 кв.м., 1-2 - ванна, площею 2,9 кв.м., 1-3 - туалет, площею 1,0 кв.м., 1-4 - кладова, площею 4,4 кв.м., 1-6 - кухня, площею 25,7 кв.м., 1-7 - коридор, площею 17,4 кв.м., 1-8 - ванна, площею 4,0 кв.м., 1-9 - туалет, площею 1,0 кв.м., 1-10 - кухня, площею 10,7 кв.м., 1-11 - житлова кімната, жилою площею 23,4 кв.м., 1-13 - житлова кімнати, жилою площею 25,7 кв.м., 1-14 - веранда, площею 2,2 кв.м., 1-5 підвал, площею 6,2 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди: сарай - «Б», вбиральня-душ - «Г», 3/4 огорожі - «N», 3/4 тротуару - «Т».

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на його незаконність, необґрунтованість, ухвалене з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги її звернення про факт протизаконного викрадення документів на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке було зареєстроване на його батька ОСОБА_4 , який був одноосібним власником усього майна.

Судом не було прийнято до уваги факт повної відсутності підтвердження наявності права на спільне майно між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Право власності начебто на частину майна, ОСОБА_2 отримала на підставі Договорів дарування, договори дарування оформлені від імені ОСОБА_3

Дані договори дарування від 15 березня 2017 року є підробкою, оскільки дарують майно, право на яке не існувало.

ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про спадкування права на частку землі та будинку не мала жодного права на оформлення договорів дарування, оскільки майно було у спільному користуванні, його розмір не визначено, а значить він та його мати мали рівні права на користування майном, а не його продаж або дарування.

Просив скасувати в повному обсязі рішення Броварського міськрайонного суду від 12 грудня 2018 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 через представника подала відзив, який обґрунтовувала тим, що апелянтом не подано доказів зазначеного у апеляційній скарзі, зокрема не надано доказів, які б підтверджували факт викрадення майна чи документів.

Крім цього, батько відповідача не був одноосібним власником усього майна, як про це зазначає апелянт, оскільки це майно він набув у шлюбі із своєю дружиною ОСОБА_3 , тобто матір`ю позивача.

У будь-якому випадку, як дружина, ОСОБА_3 мала право на 1/2 частку майна як його законний власник. Спадщина відкрилася на 1/2 частку майна яка належала спадкодавцеві ОСОБА_4 Дружина і син спадкодавця прийняли спадщину у рівних частках, тобто по 1/4 частці кожен. ОСОБА_3 скориставшись своїм правом і отримала відповідні свідоцтва. ОСОБА_3 здійснила відчуження своєї частки у майні у спосіб передбачений законом: уклала договори дарування свого майна.

Крім цього, зазначає, що відповідачем у встановленому законодавством порядку не був спростований висновок експертного дослідження.

Судом було обрано найбільш прийнятний варіант розподілу з найменшим відхиленням від ідеальних часток сторін, що не потребує значних робіт та витрат при переобладнанні з урахуванням усіх істотних обставин справи.

Відповідач не подав жодних письмових, речових доказів, висновків експертів щодо неможливості поділу будинку, хоча таке його право гарантоване.

Просила, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування частки житлового будинку, та договору дарування частки земельної ділянки, укладених 15 березня 2017 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана), посвідчених приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В., зареєстрованих в реєстрі за №451 та №453 відповідно, позивач ОСОБА_2 є власником 3/4 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та 3/4 часток земельної ділянки, загальною площею 0,0612га., кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненком О.В. 16 березня 2017 року було зареєстровано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею 0,0612га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та видано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 82561439 від 16 березня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .

Після його смерті, державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. було видано відповідачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку та свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/4 частку видано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. було видано відповідачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0612га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право власності на 1/2 частку земельної ділянки та свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/4 частку видано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на 1/2 частку майна, яка належала спадкодавцеві.

ОСОБА_3 після смерті чоловіка отримала по два правовстановлюючих документа на житловий будинок і на землю: свідоцтва про право власності на 1/2 частку будинку і земельної ділянки, та свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку будинку і земельної ділянки.

Дружина і син спадкодавця прийняли спадщину у рівних частках, тобто по 1/4 частці спадкового майна кожен.

Зазначене підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №87565175 та №87566724 від 19 травня 2017 року, згідно яких за відповідачем ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано 1/4 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, а також 1/4 частку земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею 0,0612га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до експлікації внутрішніх площ до плану садибного будинку технічного паспорту від 10 червня 2009 року, виготовленого Комунальним підприємством Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації», будинок складається із приміщень, які мають такі позначення та площу: 1-1 - сходова, площею 15,6 кв.м., 1-2 - ванна, площею 2,9 кв.м., 1-3 - туалет, площею 1,0 кв.м., 1-4 - кладова, площею 4,4 кв.м., 1-5 - підвал, площею 31,4 кв.м., 1-6 - кухня, площею 22,0 кв.м., 1-7 - коридор, площею 17,4 кв.м., 1- 8 - ванна, площею 4,0 кв.м., 1 -9 - туалет, площею 1,0 кв.м., 1 -10 - кухня, площею 10,7 кв.м., 1 - і 11 - житлова кімната, жилою площею 23,4 кв.м., 1-12 - житлова кімната, жилою площею 23,5 і кв.м., 1-13 - житлова кімнати, жилою площею 25,7 кв.м., 1- веранда, площею 2,2 кв.м. Загальна площа будинку становить 185,2 кв.м., житлова площа - 72,6 кв.м. До будинку примикають наступні надвірні будівлі і споруди: сарай - «Б», душ - вбиральня - «Г», огорожа - «Н», тротуар - «Т».

Згідно висновку судового експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження №21/07/17 від 21 липня 2017 року було надано на огляд 5 можливих варіантів виділення часток співвласників в натурі.

Відповідно до вищезазначеного висновку експерт прийшов до висновку про те, що розподіл житлового будинку на 3/4 та 1/4 частки з виділом сторонам ізольованих квартир, можливий. Також, з технічної точки зору поділ житлового будинку АДРЕСА_1 на 3/ 4 та 1/ 4 частини з урахуванням часток, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , виходячи з наданих на дослідження документів, а саме технічного паспорту БТІ від 10 червня 2009 року, можливий.

На розгляд суду було запропоновано варіанти розподілу житлового будинку АДРЕСА_1 на 3/ 4 та 1 /4 частини, що схематично зображено в додатках №№1-5 до висновку та представлені в таблицях №№5-8 даного експертного дослідження.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує технічна можливість поділу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на дві ізольовані квартири.

Жодних допустимих та належних доказів того, що дарувальник ОСОБА_3 уклала оспорюванні договори дарування частки житлового будинку та частки земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , під впливом тяжкої психічної хвороби, в результаті якої не могла керувати своїми діями та усвідомлювати їх наслідки, або під впливом обману, чи тяжкої життєвої ситуації, позивачем за зустрічним позовом не надано.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 241 Розділу 24 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, передбачено рівні права та частки спадщини, не залежно від кількості спадкоємців.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою-шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом статей 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на недійсність правочину.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Компенсація співвласникові вартості його частки може бути надана лише за його згодою.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 постанови від 04 жовтня 1991 року №7 з наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін же бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову та задоволення первісного позову, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 уклала оспорюванні договори дарування частки житлового будинку та частки земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , під впливом тяжкої психічної хвороби, в результаті якої не могла керувати своїми діями та усвідомлювати їх наслідки.

Натомість, ОСОБА_3 як дружина померлого ОСОБА_4 мала право на 12/ частку майна як законний його власник та правомірно успадкувала за законом 1/4 частину будинку та земельної ділянки після смерті останнього. В подальшому, ОСОБА_3 здійснила відчуження своєї частки у майні у спосіб передбачений законом, а саме: уклала договори дарування свого майна.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 04 липня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба