Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 522/21127/13-ц

провадження № 61-7302св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, в якому просив суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожної суботи та неділі з 09 години суботи по 20 годину неділі, з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання, а також в інший час - за домовленістю сторін на нейтральній території будь-яких дитячих розважальних комплексів, в інших місцях масового відпочинку: парках, скверах, пляжах, спортивно-ігрових майданчиках, що знаходяться на території міста Одеси та міста Миколаєва, святкування з сином Нового року, Різдва , Пасхи , дня народження в місці проживання батька.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що з 2009 року по травень 2013 року він проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_3 З моменту народження дитини він піклувався про неї, приймав участь у вихованні та розвитку дитини, матеріально забезпечував сім`ю. Проте з травня 2013 року сімейні відносини між сторонами були припинені і відповідач разом з дитиною переїхала до міста Миколаєва. За домовленістю з ОСОБА_2 він зустрічався із сином щотижня в суботу та неділю. Однак згодом відповідач стала чинити йому перешкоди у побаченні з дитиною, змінила номер телефону та не впускала його до квартири, де вони з сином проживали. Оскільки він бажає спілкуватися з сином, приймати участь в його вихованні, сприяти його розвитку, забезпечувати повноцінне життя дитини, просив задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 16 грудня 2013 року позов задоволено. Усунено ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожної суботи та неділі з 09 години суботи по 20 годину неділі, з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання, а також в інший час - за домовленістю сторін на нейтральній території будь-яких дитячих розважальних комплексів, місцях масового відпочинку: парках, скверах, пляжах, спортивно-ігрових майданчиках, що знаходяться на території міста Одеси та міста Миколаєва, святкування з сином Нового року, Різдва , Пасхи , дня народження у місці проживання батька. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 у час, встановлений для побачень, спілкування та спільного відпочинку.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. ОСОБА_1 бажає спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні, сприяти його розвитку, забезпечувати повноцінне життя дитини, однак відповідач безпідставно чинить йому перешкоди в цьому.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Усунено перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина шляхом надання систематичних побачень з дитиною кожної суботи та неділі з 10 години суботи по 15 годину неділі в присутності матері - ОСОБА_2 , а також в інший час - за домовленістю сторін на нейтральній території будь-яких дитячих розважальних комплексів, місцях масового відпочинку: парках, скверах, пляжах, спортивно-ігрових майданчиках, що знаходяться на території міста Одеси та міста Миколаєва у присутності матері - ОСОБА_2 В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що в інтересах дитини, враховуючи стан її здоров`я та вік, необхідно обумовити побачення позивача з малолітньою дитиною в присутності матері.

У червні 2017 року ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що апеляційний суд зробив висновок про роль батька у житті дитини, знецінення батьком образу матері, особисту прихильність дитини до кожного з батьків лише на підставі консультативного висновку практичного психолога ОСОБА_8 , наданого нею за зверненням ОСОБА_2 в порядку консультації щодо виховання й оптимізації внутрішньо-сімейних взаємин. Довідки від 11 квітня 2014 року, від 17 квітня 2014 року про хворобу дитини були видані медичною сестрою Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» ОСОБА_9 . також на прохання відповідача та за вказівкою дільничного лікаря-педіатра ОСОБА_10 . Психолог ОСОБА_8 не мала достовірних і достатніх даних, які б свідчили про наявність емоційних порушень у дитини, оскільки не спілкувалася з ОСОБА_1 . Вказані обставини є істотними для справи і не були відомі заявнику на час її розгляду, оскільки встановлені у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР) під №0000180 від 14 січня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвала мотивована необґрунтованістю позиції заявника про те, що постанова від 31 травня 2017 року про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР під №0000180 від 14 січня 2017 року, винесена слідчим Заводського відділу поліції головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - Заводський ВП ГУНП в Миколаївській області) Зафтоновим О. О., є підставою для перегляду рішення апеляційного суду у зв`язку з нововиявленими обставинами згідно з пунктом 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд формально підійшов до вирішення порушеного перед ним питання і не захотів скасовувати незаконне рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року, яке було ухвалене на підставі підроблених та недостовірних доказів, на що він неодноразово звертав увагу.

У липні 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, посилаючись на те, що апеляційним судом надано правильну оцінку всім доводам ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду міста Одеси.

10 липня 2018 року справа № 522/21127/13-ц надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

За змістом пункту 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підставами для перегляду рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами є встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів та речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

При розгляді заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами апеляційним судом встановлено, що за змістом рішення апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року апеляційна інстанція погодилася з висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина і необхідністю визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Поряд з цим апеляційна інстанція не погодилася з висновком органу опіки та піклування у вирішенні спору, вбачаючи необхідність в інтересах дитини обумовити побачення батька з дитиною в присутності матері та скоротити час побачень кожної суботи та неділі, визначивши такий час з 10.00 до 15.00 години.

Видача на прохання матері дитини медичних довідок при зверненні до лікаря за медичною допомогою, надання практичним психологом консультативного висновку в порядку консультації, за якою звернулася ОСОБА_2 тощо не є обставиною, що у сенсі пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року в цій справі може слугувати підставою для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Медична документація на дитину, довідки, консультаційні висновки тощо можуть слугувати лише доказами, які у разі їх належності та допустимості в сукупності з іншими зібраними в справі доказами підлягали оцінці судом.

Кожна зі сторін, доводячи обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень, надавала докази. ОСОБА_1 , будучи не згідним з інформацією, що містили надані ОСОБА_2 пояснення, довідки, висновки тощо, мав процесуальне право надати інші докази чи просити суд витребувати певні докази, якщо мав труднощі в отриманні таких.

В даному випадку відсутній вирок суду, що набрав законної сили, який би встановлював неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, фальшивість документів тощо та ще й за умови, що ці показання, висновок, документи тощо потягнули за собою ухвалення необґрунтованого рішення.

Медичні працівники не допитувалися як свідки в цивільній справі, консультативний висновок психолога носить рекомендаційний характер та не є висновком експертизи, фальшивість медичних довідок не встановлена, звернення до лікаря мали місце, як і записи в медичних документах про хворобу дитини. Що ж до порушення порядку видачі медичних довідок, то таке має значення для дотримання працівниками закладу інструкцій та положень, а не для юридичної оцінки обставинам, що підлягають доведенню в цивільному спорі, який виник між батьками дитини щодо її виховання та спілкування з нею.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підстав для такого перегляду, оскільки зазначені ОСОБА_1 у заяві обставини зводяться до переоцінки тих доказів, яким вже було дано оцінку судом, у зв`язку з чим такі обставини можуть бути підставою для оскарження судового рішення по суті, а не для його перегляду за нововиявленими обставинами.

При цьому суд правильно виходив з того, що кримінальне провадження №0000180 від 14 січня 2017 року було закрите за відсутністю в діянні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, тому відсутні підстави для перегляду рішення апеляційного суду у зв`язку з нововиявленими обставинами за пунктом 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

Наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Крі цього, ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (пункт 40 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (пункти 27, 28 рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії»).

При вирішенні заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами апеляційним судом не встановлено визначених національним та міжнародним законодавством підстав для такого перегляду.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Передбачені законом підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов