Провадження №2/760/3433/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Усатової І.А,

при секретарі Мелешко О.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И В:

23.10.2018 до Солом`янського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 та просила встановити наступний порядок користування нерухомим майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 : кімнату, площею 19,6 кв.м. виділити їй, ОСОБА_1 , кімнату, площею 15,3 кв.м. залишити в користуванні відповідача - ОСОБА_3 , а кімнату, площею 21,8 кв.м., підсобні приміщення (кухню, санвузол, коридор) залишити в загальному користуванні.

Позов обгрунтований тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.09.2002, виданого Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою, позивачці належить Ѕ частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , решта Ѕ частини даної квартири належить відповідачу ОСОБА_3 .

Зазначено, що спірна квартира загальною має загальну площу 85,4 кв.м., та складається з трьох житлових кімнат: 1-а кімната - 15,3 кв.м. (окрема); 2-а кімната - 19,6 кв.м. і 3-а кімната - 21,8 кв. м. (суміжні), підсобних приміщень: кухні, санвузла, коридору, має всі зручності (газопостачання, гаряче та холодне водопостачання, каналізація, опалення, електропостачання і т.д.).

Позивач посилається на те, що відповідач в квартирі не проживає, до житлово-експлуатаційної контори правовстановлюючих документів не подавав, обов`язки щодо сплати за послуги з спалення та утримання будинку та прибудинкової території не виконує, в результаті чого заборгованість з оплати житлово-комунальні послуги складає 18 728 грн. З приводу користування даною квартирою постійно виникає спір, що призводить до конфліктів, характер яких взагалі позбавляє позивачку можливості користування належним їй даним нерухомим майном, оскільки неодноразово супроводжувались викликом ним правоохоронних органів за адресою, відповідач без її згоди неодноразово надавав в користування спірну квартиру невідомим їй стороннім особам, які вживали спиртні напої, погрожували фізичною розправою та провокували бійку, виганяли її з кімнати, в якій вона проживала, а потім - і з квартири, зламали меблі, замки дверей кімнат, пошкодили сантехнічне обладнання до неможливості користування ним, пообрізали труби, та неодноразово здійснювали крадіжку її особистих речей, документів, відповідач також застосовував до неї фізичну силу, висловлював в її бік образи нецензурною лайкою. З приводу зазначених фактів її доводилось звертатись до правоохоронних органів з заявами та з приводу обрізання труб - до житлово-експлуатаційної контори. За таких обставин вважає за необхідне вирішити питання щодо встановлення порядку користування зазначеним нерухомим майном. Відсутність можливості вирішення даного питання мирним шляхом змусило її звернутись до суду.

Вказала, що виходячи із змісту норм законодавства, так як спільна власність передбачає рівність часток та враховуючи ту обставину, що спірна квартира належить сторонам по 1/2 частині кожному, оскільки загальний розмір житлової площі спірної квартири становить 56,7 кв.м. - ідеальна частка кожного співвласника становить 28,35 кв.м. житлової площі, а тому вважає за можливе просити суд встановити наступний порядок користування цим майном: 2-гу кімнату, площею 19,6 кв.м., в якій позивач проживає тривалий час (з 2002-го року) виділити їй; 1-шу кімнату (окрему), площею 15,3 кв.м. виділити відповідачу; 3-тю кімнату, площею 21,8 кв.м. підсобні приміщення (кухню, санвузол, коридор) залишити в загальному користуванні.

Позивач вважає, що в даному випадку житлові умови другого співвласника не погіршаться, так як згідно п. 2 Постанови № 582 від 15.07.1985 «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» такими, що потребують поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають жилу площу до 7,5 кв.м. включно на кожного члена родини. Тому встановлення порядку користування спірною квартирою, виділивши позивачу кімнату розміром 19,6 кв.м., не погіршить житлових умов іншого співвласника та не призведе до постановлення його на квартирний облік.

Ухвалою судді від 27.10.2017 у справі відкрито провадження.

Ухвалою суду від 12.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив.

Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №97505958 від 15.09.2017, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної часткової власності ОСОБА_1 - Ѕ частки квартири та інша Ѕ частки квартири - ОСОБА_3 .

Як вбачається з технічного паспорту на спірну квартиру, остання складається 3 кімнат житловою площею 56,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната -15,3 кв.м ., 2-а кімната - 19,6 кв.м . , 3-я кімната - 21 , 8 кв., кухні площею 7,9 кв.м., ванної кімнати - 4,0 кв.м., вбиральні 1,4 кв.м., коридору - 10,6; 1,8 кв.м., квартира обладнана балконом (терасою) 1,4 кв.м., лоджією - 1,1 кв.м., загальна площа квартири - 84,9 кв.м.

З плану квартири вбачається і це підтвердила позивач у судовому засіданні, 3-я кімната - 21, 8 кв. є прохідною, 2-а кімната площею 19,6 кв.м. є суміжною з третьою кімнатою, а 1-а кімната площею 15,3 кв.м. - є окремою.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка, посилаючись на наявність з відповідачем суперечок щодо користування майном, яке знаходиться в їх спільній частковій власності, просить суд встановити порядок користування ними квартирою, на що суд зазначає наступне.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільної частковою власністю.

За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

При цьому, відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як роз`яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 « Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення є відособленими та за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі.

Як вбачається з зі змісту позовних вимог, позивач просить суд встановити наступний порядок користування нерухомим майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 : кімнату, площею 19,6 кв.м. виділити їй, ОСОБА_1 , кімнату, площею 15,3 кв.м. залишити в користуванні відповідача - ОСОБА_3 , а кімнату, площею 21,8 кв.м., підсобні приміщення (кухню, санвузол, коридор) залишити в загальному користуванні.

Як зазначено вище, окремою є лише кімната площею 15,3 кв.м., дві інші - суміжними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що запропонований позивачем порядок користування квартирою з виділенням одному окремої кімнати, а іншому - суміжної,та ще й з нерівномірною площею, а саме: на 4,3 кв.м., є порушенням ст. 319 ЦК України.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в позові, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування нерухомим майном.

Суд, керуючись ст.ст. 321, 355-358 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: