Справа № 460/5767/18
Провадження №2/460/722/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2019 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кондратьєвої Н.А.

з участю секретаря Юрчишина В.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . В квартирі також зареєстровані відповідач ОСОБА_2 , який є її колишнім чоловіком та ОСОБА_3 - син. З березня 2016 року відповідачі квартирою не користуються, не проживають у ній, проте залишаються зареєстрованими за вказаною адресою, що підтверджується актом обстеження та можуть підтвердити свідки. Зважаючи, що відповідачі не проживають у квартирі більше одного року, вважає їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням та просить позов задовольнити.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 21.06.2019 року позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням к вартирою АДРЕСА_1 залишено без розгляду за заявою позивача.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності представника, позовну вимогу про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Відповідно до ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно із ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 (№ 6-709цс16).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114583102 від 20.02.2018 року ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку № 213 від 23.02.2015 р., виданої ОСББ «Сяйво» ОСОБА_4 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований, однак згідно акту обстеження від 06.02.2018 р. не проживає з 2016 р.

Згідно із рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11.05.2018 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано.

Згідно із актом обстеження квартири АДРЕСА_1 комісії ОСББ «Сяйво» від 06.02.2018 р. ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі, однак з 2016 року там не проживає.

За даними будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою з 21.09.1993 р.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 хоча і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак не проживає в ній з 2016 року, позов визнає, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 258 , 259, 263, 264, 265, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.А. Кондратьєва