Ухвала

25 червня 2019 року

м. Київ

справа № 415/7347/12

провадження № 61-11401ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 68 068,29 грн.

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі - 31 009,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 15 845, 00 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 684, 64, заборгованість по пені та комісії - 15 049, 80 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року залишено без змін.

У червні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині розміру стягнення заборгованості за процентами, комісією і пенею, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що копію постанови суду апеляційної інстанції особа, яка подала касаційну скаргу, отримала 18 травня 2019 року та подала скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, строк на касаційне оскарження належить поновити.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Ціна позову в зазначеній справі становить 68 068,29 грнта не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2019 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» цього показника в 1921,00 грн складає 192 100 грн (100 х 1921).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

В своїй касаційній скарзі позивач зазначає, що справа має суспільний інтерес стосовно захисту прав позичальників та стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики в області договірних стосунків між банками і громадянами України.

Цей аргумент Суд відкидає з таких підстав.

Ця справа, в якій вирішувалось питання щодо виконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором і договором поруки, має суто приватний характер і стосується лише учасників зазначених правочинів, а тому не має суспільного інтересу. Зміст касаційної скарги зводиться до констатації певних порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права. Однак в цій скарзі не зазначено якого ж питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, вона стосується.

Оскільки в касаційній скарзі не наведено обставин, які відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України давали б підстави для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, ухвалених у зазначеній малозначній справі, і таких обставин Верховним Судом не встановлено, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук