Справа №263/8632/19
Провадження № 2/263/1921/2019
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2019 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
В С Т А Н О В И В :
Позивачка звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому також з 22.12.1998 року зареєстрований відповідач її син, проте останній не мешкає за вказаною адресою з 2015 року та його особистих речей у будинку не має. Зауважує, що вона змушена сплачувати комунальні послуги за відповідачку, що ставить її у скрутне матеріальне становище. На підставі чого вона звернулась до суду з даним позов, яким просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .
Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням про розгляду справи за її відсутності, задоволенням заявлених вимог.
Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності не заперечуючи проти задоволення заявлених позовних вимог.
З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута під час відсутності сторін.
Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом -ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України).
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно копії договору дарування жилого будинку від 03.11.2003 року, реєстраційний номер 2-2398, посвідченого державним нотаріусом Другої Маріупольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 В.Л. подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 12.12.2003 року, будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 03.11.2003 року за № 2-2398.
Згідно акту про не проживання особи, складеного 20.05.2019 року, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає з 2015 року, його особистих речей за вказаною адресою не виявлено.
У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористалась позивач, як власник квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Крім того відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи вище наведені норми законодавства, та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному жилому приміщенні без поважних причин не проживає понад встановленого законодавством строку, що в свою чергу перешкоджає позивачці здійсненню її права користування та розпорядження належним будинком, позов підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 81, 247 ч.2, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 391,405 ЦК України, ст.ст.71, 72 ЖК України, суд,
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Хараджа