Справа № 477/951/19
Провадження № 2/477/621/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

19 червня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючої у справі судді Полішко В.В., з секретарем Боровик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог вказала, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 жовтня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області на підставі рішення виконкому Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 29 березня 2007 року № 36, належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Окрім неї в будинку зареєстровані: її син ОСОБА_3 , онука ОСОБА_4 та колишня невістка відповідач ОСОБА_2 . Відповідач з 2014 року не проживає за вказаною адресою, спірним житлом не цікавиться, за комунальні послуги не сплачує, в зв`язку з чим позивач змушена нести додаткові витрати. Позивач є пенсіонеркою, через маленьку пенсію знаходиться у вкрай скрутному матеріальному становищі. Так як ОСОБА_2 зареєстрована у будинку їй відмовляють у наданні субсидії. Оскільки відповідач відмовляється знятися з реєстрації в добровільному порядку, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просить його задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлена своєчасно, виклик відповідача здійснений в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, а тому вона вважається такою, що повідомлена судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачами не подано.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.

Житловий будинок АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 жовтня 2007 року, серії САВ, № 198532, виданого виконавчим комітетом Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області на підставі рішення виконавчого комітету Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 29 березня 2007 року № 36 (а.с. 13).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 жовтня 2007 року № 16313562, право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 17 жовтня 2007 року за ОСОБА_1 (а.с. 12).

Тобто, вищезазначений житловий будинок є особистою приватною власністю позивача.

Факт належності житлового будинку ОСОБА_1 також підтверджується технічним паспортом на будинок від 05 жовтня 2007 року, де саме вона зазначена його власником (а.с. 14).

З будинкової книги вбачається, що відповідач у спірному будинку зареєстрована з 22 червня 2010 року (а.с. 15-17).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 17 квітня 2019 року № 311, у вказаному житловому будинку зареєстровані та проживають: позивач, онука ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 та колишня невістка ОСОБА_2 (а.с. 11).

Згідно з актом про непроживання ОСОБА_2 не проживає у спірному житловому будинку АДРЕСА_1 більше п`яти років (а.с. 27).

Аналогічні відомості щодо непроживання відповідача містяться у довідці виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 17 квітня 2019 року № 311 (а.с. 11).

Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян лише відносно членів сім`ї власника, водночас відповідачем у справі є ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною сина позивача.

Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Главою 6 ЖК України не передбачено законодавчого врегулювання порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина.

Водночас, відповідно до статей 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право на житлове приміщення, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні.

Ані норми ЦК України, ані норми ЖК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина, особами, які не є членами сім`ї власника.

Статтею 8 ЦК України, встановлено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Враховуючи відсутність правової норми, яка регулює спірні правовідносини, суд застосовує аналогію закону, зокрема положення частини 2 статті 405 ЦК України (як спеціальної норми).

Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статей 41, 47 Конституції України, статті 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 405 ЦК України, статей 71, 72 ЖК України, суд визнає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт непроживання відповідача за вказаною адресою більш ніж 1 рік, будь-яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись статями 258, 259, 263, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ УДМС України в Миколаївській області 19 лютого 2015 року, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_2 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Жовтневим РВ УДМС України в Миколаївській області 19 лютого 2015 року;

третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складений та підписаний 27 червня 2019 року.

Суддя В.В. Полішко