ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/41/19 р.
2/622/145/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2019 року смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого-судді Шабас О.С.,

при секретарі Бойко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до КУ "Безмятеженський психоневрологічний інтернат" (, 63652, Харківська область, Шевченківський район, с. Безмятежне, вул. Мостова, 1) про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2019 року через систему «Електронний суд» позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з КУ "Безмятеженський психоневрологічний інтернат" на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1500 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.04.2005 року у неї з ОСОБА_3 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі народилася донька ОСОБА_4 . Згодом шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано, донька повністю перебуває на утриманні позивача, яка не має достатніх коштів для її утримання. При цьому ОСОБА_3 в результаті ДТП, яке мало місце 19.06.2005 року отримав тяжку черепно-мозкову травму, восени 2005 року Обласним центром медико-соціальної експертизи його було визнано інвалідом ІІ групи. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 02.12.2017 року ОСОБА_3 було визнано недієздатним. Одночасно цим рішенням встановлено, що з 31.03.2016 року ОСОБА_3 знаходиться на повному державному забезпеченні в КУ "Безмятеженський психоневрологічний інтернат", цей же заклад здійснює над ним опіку, у зв`язку з чим позивач, враховуючи, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, була вимушена звернутися з вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник за довіреністю від 19.01.2017 року адвокат Чумак Р.В. в судове засідання 27.06.2019 року не з`явилися, ОСОБА_1 завчасно через канцелярію суду подала письмову заяву, відповідно до якої просила суд розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Представники відповідача директор КУ "Безмятеженський психоневрологічний інтернат" Перепелиця В.М. в судове засідання 27.06.2019 року також не з`явився, завчасно поштою надіславши до суду письмову заяву, відповідно до якої повідомив, що підопічний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває в установі на повному державному утриманні з 31.03.2016 року по теперішній час. Згідно довідки огляду медико-експертної комісії серія 12ААА № 128060 від 12.11.2015 року він визнаний інвалідом 2 групи загального захворювання (безстроково) з діагнозом - Е02.8.0 (травма головного мозку) а також на підставі довідки форми 157-3/о від 25.02.2016 року він може знаходиться в будинку- інтернаті для психохроніків. ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання. На підставі ст.88 Закону України Про пенсійне забезпечення» та ст.48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із суми пенсійних виплат - 75% Куп`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області відраховує на рахунок установи для утримання підопічного ОСОБА_3 (харчування, медичне обслуговування, забезпечення підопічного одягом, взуттям, засобами гігієни та інше), 25% (374 грн. 25 коп.) підопічний отримує самостійно на свої особисті потреби, тому вважав, що виплата аліментів неможлива. Одночасно просив розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

Враховуючи неявку сторін, суд вважає за можливе провести судове засідання без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 квітня 2005 ІНФОРМАЦІЯ_3 в родині ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , народилася донька ОСОБА_4 , про що 20 квітня 2005 року Малорогозянською сільською радою Золочівського району Харківської області складено актовий запис № 04, та 16 лютого 2007 року повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Золоівського районного управління юстиції Харківської області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

16 лютого 2007 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області складено актовий запис № 12 та видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 128060 від 12.11.2015 року ОСОБА_3 отримав 2 групу інвалідності із загальним захворюванням з 01.11.2015 року безстроково.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 18.12.2017 року визнано недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішення набрало законної сили 17.01.2018 року.

Згідно довідки ПрАТ «Харківський коксовий завод» від 23.07.2018 року № 1 ОСОБА_1 працює в ПрАТ «Харківський коксовий завод» з 21.09.2010 року. На даний момент займає посаду кухонний робітник. Дохід за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року склав 32908,60 грн.

Як вбачається з довідки в.о. старости Малорогозянського старостинського округу виконавчого комітету Золочівської селищної ради ОСОБА_5 .М. від 14.12.2018 року № 712 ОСОБА_1 дійсно зареєстрована на території Малорогозянського старостинського округу в с. Мала Рогозянка. Вул.. Піщана, 9 Золочівського району Харківської області і має наступний склад сім`ї: ОСОБА_6 мати, ОСОБА_2 донька, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані наступними нормами закону:

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття 51 Конституції України).

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Підставу звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину, визначено ст. 188 СК України.

За цією нормою батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Як даною нормою, так і іншими нормами Сімейного кодексу України не передбачено, що визнання особи недієздатною є підставою для припинення обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Водночас ч. 2 ст. 15 СК України чітко передбачає, що майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайного характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

Оскільки сплата аліментів на утримання неповнолітньої дитини є майновим обов`язком, тому з аналізу змісту ст. 15 СК України вбачається, що визнання особи недієздатною не припиняє її обов`язок утримувати свою неповнолітню дитину. Такий обов`язок виконує опікун за рахунок коштів недієздатної особи.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз норм сімейного законодавства дає підстави зробити висновок, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а тому обоє батьків мають брати рівну участь у забезпеченні рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Здійснення обов`язку по утриманню дитини не вимагає особистих, усвідомлених, тобто вольових рішень носія цього обов`язку. Тому існування та здійснення цього обов`язку не залежить від дієздатності особи.

Статтею 66 ЦК України регламентовано опіку або піклування над фізичною особою, яка перебуває у спеціальному закладі. Так якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» під час перебування пенсіонера на повному державному утриманні у відповідній установі йому виплачується 25 відсотків призначеної пенсії. У випадках, якщо розмір його пенсії перевищує вартість утримання, виплачується різниця між пенсією і вартістю утримання, але не менше 25 відсотків призначеної пенсії.

Якщо у пенсіонера, який перебуває у відповідній установі на повному державному утриманні, є непрацездатні члени сім`ї, які перебувають на його утриманні, пенсія виплачується в такому порядку: 25 відсотків пенсії - самому пенсіонерові, а інша частина пенсії, але не більш як 50 відсотків призначеного розміру пенсії - зазначеним членам сім`ї.

Частина пенсії, що залишилася після виплати суми пенсії пенсіонеру та членам його сім`ї відповідно до частин першої і другої цієї статті, перераховується до установи, де пенсіонер перебуває на повному державному утриманні, за його особистою заявою. Зазначені кошти зараховуються на банківські рахунки цих установ понад бюджетні асигнування і спрямовуються виключно на поліпшення умов проживання в них пенсіонерів у порядку , що визначається Кабінетом Міністрів України.

Крім того, суд бере до уваги також, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році встановлений прожитковий мінімум дітей віком від 6 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень. Даний прожитковий мінімум дитині повинні забезпечити обоє батьків.

Відтак, оцінивши надані докази на предмет дотримання вказаних норм закону, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із позивачем доводяться батьками неповнолітньої ОСОБА_2 . ОСОБА_3 в наслідок отриманої травми та захворювання визнаний судом недієздатним, проте без призначення опікуна. Враховуючи, що ОСОБА_3 є підопічним комунальної установи "Безмятеженський психоневрологічний інтернат" та перебуває на повному державному утриманні, в силу положень ст. 66 ЦК України функції опікуна ОСОБА_3 здійснює вказаний комунальний заклад. Враховуючи, що у ОСОБА_3 наявний обов`язок утримання своєї неповнолітньої дитини, виконання цього обов`язку має здійснюватися через його опікуна - КУ "Безмятеженський психоневрологічний інтернат".

Визначаючи розмір аліментів суд враховує, що відповідач є інвалідом ІІ групи, має дохід лише у вигляді пенсії (25% якої дорівнює 374,25 гривень, відповідно 100% дорівнює 1497 гривень) по інвалідності, в силу захворювання не може працевлаштуватись та отримати інші доходи, а також, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 1015 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів судом прийнято до уваги мінімальні граничні розміри аліментів на дитину відповідного віку. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб дитини.

Керуючись вказаними нормами матеріального закону та положеннями ст.ст. 12, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, , -

ВИРIШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з комунальної установи "Безмятеженський психоневрологічний інтернат", як опікуна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є підопічним комунальної установи "Безмятеженський психоневрологічний інтернат" та перебуває на повному державному утриманні на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1015 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О. С.Шабас