У Х В А Л А

20 червня 2019 року м.Лисичанськ

Лисичанській міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.

за участі секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

представника заявника ОСОБА_1 .А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, заінтересована особа головний державний виконавець Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області Кохан Альона Ігорівна, -

У С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця від 08.08.2018 у виконавчому провадженні № 6841114 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування скарги зазначив, що постановою головного державного виконавця Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області Кохан А.І. відкрито виконавче провадження № 6841114 з примусового виконання рішення Лисичанського міського суду за виконавчим листом № 2-2816 від 03.08.2007. 08.08.2018 державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, з якою він не згодний, оскільки на момент прийняття постанови ним було сплачено борг по аліментам.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши доводи представника скаржника, дослідивши письмові матеріали скарги, дійшов наступного висновку.

08 серпня 2018 р. головним державним виконавцем Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області Кохан А.І. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців.

Предметом скарги є правомірність винесення державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону №1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VIII визначено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначену статтю доповнено вказаною нормою згідно із Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який вступив в дію з 28.08.2018.

Так, згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу в пункту 2 Рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає суду підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.02.2017 у справі № 6-2705цс16, Верховний суд підтвердив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Також правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 13.12.2018 у справі №810/78/16 (адміністративне провадження № К/9901/18547/18), від 22.12.2018 у справі № 826/364/18, від 23.11.2018 у справі № 355/818/17, від 16.10.2018 у справі № 819/982/13-а (адміністративне провадження № К/9901/6547/18), від 18.09.2018 у справі № 816/1053/16 (адміністративне провадження № К/9901/11963/18).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності застосування до ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які необхідно оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги скарги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що оскаржувана постанова є протиправною, а позовні вимоги скаржника підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 353, 447-453 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на дії головного державного виконавця Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, заінтересована особа головний державний виконавець Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області Кохан Альона Ігорівна - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області Кохан Альони Ігорівни від 08 серпня 2018 у виконавчому провадженні № 6841114 про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повного тексту ухвали 25 червня 2019 р..

Суддя