Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2019 Справа №607/12490/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Білецької Ю.Ю.

представника позивача Братівника І.В.

представника третьої особи Гуцалюка А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третьої особи ПП «Ролікс-Транс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третьої особи ПП «Ролікс-Транс» про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 26969,00 доларів США та 75946,61 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що відповідно до укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 договору відновлюваної кредитної лінії №3 від 08 лютого 2007 року ОСОБА_1 були надані грошові кошти в розмірі 29500 доларів США із сплатою 12.5 відсотків річних строком до 08 лютого 2012 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.10.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №3 від 08.02.2007 року в сумі 32500,50 дол. США, шляхом звернення стягнення на заставне майно, а саме на належний ОСОБА_2 автомобіль марки Маzdа Demio, 2000 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та на належний ПМП "Ролікс" напівпричіп бортовий - Е марки ZASLAV D651, 1999 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 . На виконання даного рішення в банк після реалізації майна надійшло 28110,00 грн.

29.08.2014 року ОСОБА_1 вніс платіж в розмірі 50,00 дол. США на погашення боргу (підтверджується квитанцією №24031456) відтак вважає, що строк позовної давності перервався погашенням по кредиту та почав відраховуватися по-новому від дати останнього платежу.

У зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем умов Кредитного договору, банк 09.06.2016р. надіслав ОСОБА_1 претензію, якою зобов`язав в 30-и денний термін погасити заборгованість за Кредитним договором, проте він дану претензію залишив без задоволення.

Станом на 21.10.2016р. заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 26969,00 доларів США, що еквівалентно 693 199,6872 грн., а також за несвоєчасне погашення заборгованості та відсотків банком нараховано пеня в сумі 75946,61 грн згідно п. 4.1.1 договору. Оскільки відповідач добровільно борг не погашає просить стягнути з ОСОБА_1 на користь банку вищевказану суму боргу та нарахованої пені, а також понесені позивачем судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» заявлені вимоги підтримав та просить задовольнити позов в повному обсязі. Крім того просить не брати до уваги пояснення представника третьої особи оскільки вимог до ПП «Ролікс-Транс» в даному позові не заявлено.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи ПМП «Ролікс» в судовому засіданні позову не визнав та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову надав суду письмове пояснення в якому вказує на те, що звернувшись до суду з позовом в 2010 році банком було змінено строки виконання основного зобов`язання, визначеного у п.1.2 Договору відновлювальної кредитної лінії №3, а саме 08.02.2012. Зважаючи на те, що рішенням суду достроково стягнуто всю суму заборгованості за кредитом, включаючи поточні відсотки а також тіло кредиту, вважає що трирічний строк для пред`явлення будь - яких позовів сплинув 30.01.2013 тобто через три роки після подачі позову про дострокове стягнення всієї заборгованості. Враховуючи той факт, що переривання перебігу позовної давності можливе лише в межах строку позовної давності, квитанція від 29.08.2014 не може слугувати доказом такого переривання, так як кошти внесено після спливу такого строку. Відтак вважає, що банком пропущено строк звернення до суду. Крім того зазначає, що кошти на оплату згідно квитанції №24031456 від 29.08.2014 та інших квитанцій вносив не ОСОБА_1 , а директор ПМП «Ролікс» ОСОБА_3 . Також вказує на те, що за умовами стаття 61 Конституції України ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки заборгованість по даному кредиту вже стягнута ще у 2010 році а тому банк своїм правом на захист порушеного прав, щодо повернення кредиту вже скористався.

Представник позивача подав суду додаткове письмове пояснення в якому зазначає, що в період з 23.11.2012 по 29.06.2014 на виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 здійснювалось часткове погашення кредитної заборгованості, на підтвердження чого суду надано копії платіжних доручень в цей період часу. Таким чином, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривався із кожною частковою сплатою заборгованості та почався заново. Із чого вбачається, що AT Ощадбанк» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 04.11.2016 в межах строків позовної давності.

ОСОБА_4 , на момент укладання договору застави та сплати заборгованості згідно кредитного договору займав посаду директора ПП «Ролікс - Транс», що у даних правовідносинах є заставодавцем, а за умовами Договору майнової поруки та п.3.2.1 Договору застави транспортних засобів мав право достроково виконати Зобов`язання, забезпечене Предметом застави. Також зауважує, що факт сплати відповідачем грошових коштів, зокрема 31.01.2013, 31.12.2013 та 02.06.2014, кожен з котрих окремо перериває строк позовної давності, не спростовано. Відтак вважає, що банк звернувся із позовною заявою у межах строків позовної давності 04.11.2016 до ОСОБА_1 . Крім того зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.10.2010 року у справі № 2- 2258/10 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 3 від 08.02.2007 в сумі 32500,50 дол. США шляхом звернення стягнення на заставне майно. Подана в 2010 році позовна заява не містить вимоги стягнути заборгованість із ОСОБА_1 а звернення стягнення на предмет застави, без вимоги стягнення заборгованості із самого позичальника, не є підставою для припинення цивільного права, що порушене боржником.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав:

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

08 лютого 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» (далі банк) та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії №3 (далі договір), відповідно до якого ОСОБА_1 були надані грошові кошти в розмірі 29500 доларів США. із сплатою 12.5 відсотків річних строком до 05 лютого 2012 року.

Пунктом 6.6 Кредитного договору Позивач та Відповідач погодили збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 Цивільного Кодексу України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього Договору.

14 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №1 до Договору відновлюваної кредитної лінії №3 від 08 лютого 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язувався сплачувати з 01 листопада 2007 року 13 відсотків річних.

Відповідно до п. 4.1.1. договору за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0.03% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

З метою забезпечення виконання даного зобов`язання 09 лютого 2007 року між ПМП «Ролікс» та банком був укладений договір застави, предметом якого був напівпричіп бортовий - Е марки реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Крім того майновим поручителем зобов`язань ОСОБА_1 став ОСОБА_2 уклавши з банком 09 лютого 2007 року договір застави транспортного засобу, предметом якого є автомобіль «Mazda Demio», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» виконав свої зобов`язання згідно з договором та видав ОСОБА_1 кредит в сумі 29500 дол. США., що не заперечується сторонами.

Згідно п.3.3.1 кредитної угоди позичальник зобов`язувався точно в строки, обумовлені договором, повернути кредит в сумі 29500 дол. США та своєчасно сплачувати проценти за користування та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідач ОСОБА_1 не здійснював погашення кредиту належним чином у зв`язку з чим 09.06.2009 року банк направив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПМП "Ролікс" письмову вимогу №05-02/746 про погашення простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 2338,08 доларів США, та попередження про дострокове стягнення усієї суми кредиту у випадку непогашення простроченої заборгованості.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.10.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №3 від 08.02.2007 року в сумі 32500,50 дол. США, шляхом звернення стягнення на заставне майно, а саме на належний ОСОБА_2 автомобіль марки Маzdа Demio, 2000 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 та на належний ПМП "Ролікс-транс" напівпричіп бортовий - Е марки ZASLAV D651, 1999 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2 .

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено в судовому засіданні ПП «Ролікс-Транс» є правонаступником ПМП "Ролікс".

Згідно письмової претензії від 09.06.2016р., Банк зобов`язав ОСОБА_1 в 30-ти денний термін погасити заборгованість за Кредитним договором, в розмірі 26969 доларів США та пеню в розмірі 14051,85 доларів США, проте доказів надіслання даної претензії чи отримання її відповідачем, суду не надано.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 21 березня 2016 року залишок простроченої заборгованості ОСОБА_1 за договором відновлювальної кредитної лінії №3 від 08 лютого 2007 року становить 26969,00 дол. США, пеня за період з 04.10.2011 року по 21.09.2016 року становить 303,25 доларів США. З вказаного розрахунку вбачається, що нарахування процентів після 01.04.2010 року банком не здійснювалася, проте платежі на сплату відсотків були здійснені 04.10.2011, 23.11.2012, 26.12.2013, 31.01.2013, 28,02.2013, 29.03.2013, 30.04.2013, 31.05.2013, 27.06.2013, 31.07.2013, 30.08.2013, 30.09.2013, 29.11., 28.02.2014, 30.04.2014, 02.06.2014, 31.07.2014.

В матеріалах справи містяться заяви на переказ готівки від 23.11.2012 № 11845965; від 26.12.2012 №12445070; від 31.01.2013 № 1298909; від 28.02.2013 №13513016; від 29.03.2013 № 14062313; від 30.04.2013 № 14633968; від 31.05.2013 № 15162282; від 27.06.2013 № 15654391; від 31.07.2013 № 16266656, від 30.08.2013 №16848797, від 30.09.2013 №17396923; від 29.11.2013 № 18519943, від 31.12.2013 № 19164866; від 31.01.2014 № 19701084, від 28.02.2014 № 20259887; від 30.04.25014 № 21472250; від 02.06.2014 (31.05.2014) №22100737, від 31.07.2014 № 23337345; від 29.08.2014 № 24031456.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 1.1-1/18 від 27.04.2018 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 на заявах про переказ готівки від 23.11.2012 № 11845965; від 26.12.2012 №12445070; від 28.02.2013 №13513016; від 29.03.2013 № 14062313; від 30.04.2013 № 14633968; від 31.05.2013 № 15162282; від 27.06.2013 № 15654391; від 31.07.2013 № 16266656, від 30.08.2013 №16848797, від 30.09.2013 №17396923; від 29.11.2013 № 18519943, від 31.01.2014 № 19701084, від 28.02.2014 № 20259887; від 30.04.25014 № 21472250; від 31.07.2014 № 23337345; від 29.08.2014 № 24031456 виконані ОСОБА_3 . Встановити ким, ОСОБА_3 чи іншою особою виконано підписи від імені ОСОБА_1 на заявах про переказ готівки від 31.01.2013 №1298909; від 31.12.2013 №19164866; від 02.06.2014 (31.05.2014) №22100737 не виявилось можливим для експерта.

За ст.526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно зі ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч.3 ст.267 ЦК, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо боржникові дається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу.

З умов кредитного договору вбачається, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі - дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання визначили умови такого повернення коштів, зокрема пунктом 3.2.2 кредитного договору передбачено у разі порушення позичальником умов цього Договору Банк має право достроково стягнути кредит, проценти та інші платежі, що підлягають сплаті.

Позивач пред`явивши позов 30.01.2010 році про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором змінив строк виконання основного зобов`язання та саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 04 листопада 2016 тобто зі спливом строку позовної давності.

Суд критично оцінює посилання представника позивача на переривання строків позовної давності шляхом внесення позичальником ОСОБА_1 коштів на погашення кредиту протягом 2012-2014 років оскільки експертним висновком не встановлено, що підписи на заявах про переказ готівки за 2012-2014 роки виконані ОСОБА_1

Належних та допустимих доказів вчинення відповідачем відповідних дій, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності в межах строку давності, а не після його спливу, суду не подано.

За змістом стст.256, 267 ЦК, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.10.2010 року стягнуто з ОСОБА_1 у повному обсязі заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №3 від 08.02.2007 року в сумі 32500,50 дол. США, шляхом звернення стягнення на заставне майно, відтак за тим самим кредитним договором заборгованістьз ОСОБА_1 вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту, всупереч положенням ст.61 Конституції, призведе до подвійного стягнення заборгованості.

Суд критично оцінює твердження представника позивача на те, що подана в 2010 році позовна заява не містить вимоги стягнути заборгованість із ОСОБА_1 , оскільки з резолютивної частини вищевказаного рішення суду вбачається стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №3 від 08.02.2007 року в сумі 32500,50 дол. США.

Враховуючи викладене, право кредитодавця на стягнення заборгованості припинено у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК та ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості.

Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а не у вигляді стягнення визначених за рішенням суду, однак неотриманих коштів.

Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення неустойки (пені) в розмірі 75946,61 грн. за несвоєчасне погашення заборгованості, однак поданий позивачем розрахунок заборгованості не містить інформації про нарахування пені на суму 75946,61 грн., жодного іншого доказу про порядок та підстави нарахування банком вказаної суми пені суду не подано, відтак позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами (позивачем, відповідачем та третьою особою) на підставі умов договору відновлювальної кредитної лінії №3 від 08.02.2007 року, суд вважає безпідставним посилання представника позивача не те, що у даному спорі інтереси третьої особи не зачіпаються.

За таких обставин, беручи до уваги, що у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту при наявності судового рішення про стягнення цих сум, розмір пені позивачем необґрунтовано, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК України, банк не заявляв, суд приходить до висновку , що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за його безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 78, 81-82, 141, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третьої особи ПП «Ролікс-Транс» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 27 червня 2019 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак