РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/2532/17

Провадження № 22-ц/4815/648/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Ралець Р.В.

Рішення ухвалене в м. Дубно

Дата ухвалення повного тексту рішення 25.01.2019

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю: представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука В.М. на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним, визнання права власності на транспортний засіб, зняття арешту з автомобіля та зняття з розшуку автомобіля, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати правочин, а саме довіреність, видану на його ім`я та третіх осіб щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом Mersedes-Benz 316 CDI, 2004 року випуску удаваним та визнати за ним право власності на вказаний транспортний засіб.

12 лютого 2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог та просив також зняти арешт та зняти з розшуку вищевказаний транспортний засіб.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В.М., вважає вищевказане рішення необґрунтованим та незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, помилково вважаючи, що між сторонами було укладено договір-доручення на підставі якого видано довіреність. Не погоджуються з такою позицією, так як договір-доручення і довіреність хоча і являються правочинами одного виду, але у зв`язку зі своїми специфічними особливостями не є тотожними. Згідно з ЦК України довіреність є актом, функцією якого є представництво, а договір-доручення передбачає зобов`язання, яке встановлюється таким договором, метою якого є виконання певних дій повіреним на користь та коштом довірителя. Вказує, що позивачем було вчинено правочин не у формі договору-доручення, а у формі довіреності. Помилковим вважає твердження суду про те, що підставою для видачі такої довіреності буд договір-доручення № 412 від 22.03.2012 року.

Також вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що набуття права власності на автомобіль здійснюється на підставі договору купівлі-продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття цього засобу з обліку. Так, нормами ст. 238 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Вказує, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що порядок набуття права власності на автомобіль встановлений Порядком № 1388. Відмічає, що Порядком встановлюється не набуття права власності на автомобіль, як визначено рішенням суду, а лише процедура державної реєстрації транспортних засобів.

Звертає увагу на позицію Верховного Суду по даній категорії справ та наводить для прикладу постанову від 30.01.2019 у справі №444/848/16-ц провадження №61-33882св18. Якою встановлено, що за нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною між особами був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою було передано власнику автомобіля грошові кошти за придбаний автомобіль, що підтверджується, зокрема, розпискою та продавцем було передано автомобіль та генеральну довіреність з правом його відчуження. Отже, фактично вони вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, що призводить до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу.

За наведеного, просить рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17.01.2019 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчука В.М. в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Треті особи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причин неявки не повідомила.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та не зареєстрований за ОСОБА_1

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що власником автомобіля марки Mersedes-Benz 316 CDI, тип транспортного засобу - легковий-В вантажопасажирський, рік випуску 2004, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8)

22 березня 2012 року ОСОБА_6 оформила нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважено ОСОБА_1 або ОСОБА_3 або ОСОБА_2 або ОСОБА_5 або ОСОБА_5 бути її представником з питань пов`язаних з відчуженням (продажем або обміном) належного їй автомобіля марки Mersedes-Benz 316 CDI, рік випуску 2004, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_2 . Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам та дійсна до ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.7)

22 березня 2012 року ОСОБА_6 написала розписку, в якій зазначила, що вона продала автомобіль д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 ОСОБА_1 , за який отримала кошти в сумі 18 тисяч доларів США (а.с.8).

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури належать зміст та належна форма договору, спосіб, місце укладення та в випадках передбачених законом, наявність спеціального порядку набуття громадянами права власності.

Зокрема, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Вирішуючи спір місцевий суд вірно посилався на пункти 7, 8, 40, 43 згаданого Порядку № 1388 та дійшов обґрунтованого висновку, що набуття права власності на автомобіль здійснюється при наявності договору купівлі-продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття цього засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в уповноваженому підрозділі МВС.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загально цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Результат аналізу зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача ОСОБА_6 довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом та розписки про отримання в якості оплати 18000 доларів США, без належного оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Слід зазначити, що позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути власник - особа, яка вже має право власності на майно, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

У справі, яка переглядається, установивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС України та зареєстрований за ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту та зняття його з розшуку.

Отже, виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги про те, що факт укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля підтверджено довіреністю, не заслуговують на увагу та крім того, слід зазначити, що згадана довіреність у цій справі видана на трьох осіб.

Посилання апелянта на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 30.01.2019 у справі №444/848/16-ц провадження №61-33882св18, якою встановлено, що за нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною між особами був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою було передано власнику автомобіля грошові кошти за придбаний автомобіль, що підтверджується, зокрема, розпискою та продавцем було передано автомобіль та генеральну довіреність з правом його відчуження, не заслуговують на увагу, оскільки в наведеній постанові Верховного Суду розглядаються інші правовідносини де позов пред`явлено не про визнання права власності на автомобіль, набутим за довіреністю, а про дійсність договору й про поділ майна подружжя за час шлюбу.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука В.М. залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 червня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич