Справа № 495/4774/19
№ провадження 2/495/2104/2019
Ухвала

про відмову у забезпеченні позову

12 червня 2019 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської Боярський О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про скасування рішень та запису про право власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про скасування рішень та запису про право власності.

Ухвалою суду від 12.06.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу у підготовчому провадженні за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позивач разом з позовом подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову по справі, відповідно до якої просить вжити заходи забезпечення позову до набрання рішенням законної сили, а саме: накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0624 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що вобґрунтування позову ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_2 не має права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки договір купівлі-продажу, що став підставою реєстрації права власності, визнано судом 10.10.2018 року недійсним.

У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 права власності на будинок, що, в свою чергу (право власності) було підставою для звернення до міської ради та прийняття Білгород-Дністровською міською радою Одеської області оскаржуваного рішення від 15.12.2017 року, є підстави для скасування рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 15.12.2017 року та скасування подальших рішень та запису, вчинених Державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації".

Втім, станом на сьогодні за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,0624 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , а відтак, він в будь-який момент може здійснити відчуження спірної земельної ділянки на користь інших осіб з метою утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі у випадку задоволення позову.

Вказані обставини ускладнять ситуацію, що вже і так призвела до окремого існування двох нерозривно пов`язаних об`єктів цивільного обігу - житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки для його обслуговування та експлуатації.

Так, у випадку переоформлення чи будь-яких інших дій щодо земельної ділянки, внаслідок чого зміниться її власник, навіть наявність рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в межах даної справи не дозволить поновити та захистити її права як власника будинку та права на земельну ділянку, та призведуть до породження нових спорів вже в межах інших судових справ, з огляду на що позивач просить накласти арешт на земельну ділянку, розташовану під зазначеним будинком.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини, у зв`язку з якими позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви позивача з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; інше.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Накладання судом арешту на майно особи, заборона суб`єктам реєстраційних дій та будь-яким іншим особам здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо державної реєстрації переходу права власності на ім`я будь-яких осіб на земельну ділянку безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою (Рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, є потенційна можливість відчуження відповідачем спірної земельної ділянки, яка є предметом спору.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову у даній справі, суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

При цьому суд вважає, що позивачем не подано належних доказів на підтвердження того факту, що не накладення арешту на майно може призвести до порушення прав та інтересів позивача, а також до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

За змістом статті 149 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Із позовної заяви вбачається, що позивач не заявляє майнових вимог щодо земельної ділянки, яка є предметом спору, а отже заявлені заходи забезпечення позову не є по своїй суті засобами запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних інтересів ОСОБА_1 .

Крім того, суд звертає увагу на відсутність зв`язку між заходами забезпечення позову, які просить вжити позивач і предметом позовних вимог. Вказані заходи забезпечення позову не можуть гарантувати реальне виконання рішення суду.

Аналізуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги, що майнові вимоги позивачем до відповідачів не заявлялись, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду вразі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки, на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, заявником належним чином необґрунтовано свої вимоги щодо необхідності забезпечення позову.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради "Регіональне бюро державної реєстрації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про скасування рішень та запису про право власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: