Справа № 755/3306/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Дарницький вагоноремонтний завод філія Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням (кімнатою в гуртожитку) шляхом зобов`язання надання безперешкодного доступу до житлового приміщення (кімнати в гуртожитку) для проживання та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням, а саме кімнатою №АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 безперешкодно доступ до житлового приміщення, кімнати №АДРЕСА_2 , для проживання та виселення ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03 червня 2005 року позивачу на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Дарницького вагоноремонтного заводу був виданий ордер у вигляді ліжко-місця на право проживання в кімнаті АДРЕСА_4 . Позивач зареєстрований з цією адресою. 03 червня 2005 року відповідачу ОСОБА_2 на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Дарницького вагоноремонтного заводу був виданий ордер у вигляді ліжко-місця на право проживання в кімнаті АДРЕСА_4 . На даний час, в кімнаті № НОМЕР_1 без відповідних правових підстав проживає відповідач ОСОБА_3 , однак зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . 04 лютого 2019 року відповідачі у відсутність позивача винесли особисті речі останнього з кімнати № НОМЕР_1 та змінили замок на вхідних дверях, що унеможливлює подальше проживання позивача у кімнаті № НОМЕР_1 .

03 квітня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачами не було отримано, а конверти разом з даними документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідачі повідомлялись судом про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання останніх. Позивач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 23 квітня 2019 року. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог ухвалу про відкриття провадження у справі отримала 25 квітня 2019 року.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачами не використано право подання відзиву на позовну заяву, третьою особою письмових пояснень подано не було.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 128 Житлового кодексу УРСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Статтею 129 Житлового кодексу УРСР визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 2005 року керівництвом Дарницького вагоноремонтного заводу було погоджено прохання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на реєстрацію на ліжко-місце в кімнаті № АДРЕСА_2 .

03 червня 2005 року позивачу ОСОБА_1 на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Дарницького вагоноремонтного заводу був виданий ордер № 102 на право зайняття жилої площі в гуртожитку № АДРЕСА_2 , розміром 15 кв.м на ліжко-місце.

03 червня 2005 року відповідачу ОСОБА_2 на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Дарницького вагоноремонтного заводу був виданий ордер № 103 на право зайняття жилої площі в гуртожитку № АДРЕСА_2 , розміром 15 кв.м на ліжко-місце.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2679353, виданої Управлінням надання адміністративних послуг державної районної в м. Києві державної адміністрації 18 лютого 2019 року, ОСОБА_1 зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_2 з 30 січня 2017 року по теперішній час.

Відповідно до ст. 130 Житлового кодексу УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з

порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно акту обстеження від 13 лютого 2019 року, складеного уповноваженими особами Дарницького вагоноремонтного заводу, ОСОБА_1 , який зареєстрований в кімнаті № НОМЕР_1 , не має доступу до кімнати АДРЕСА_2 , у зв`язку зі зміною серцевини замка вхідних дверей кімнати. В кімнаті № НОМЕР_2 знаходиться диван та особисті речі ОСОБА_1 , до якої він відношення не має. Посадовими особами заводу «ДВРЗ» розпорядження про переселення гр. ОСОБА_1 з кім. НОМЕР_1 до кім. НОМЕР_2 гуртожитку АДРЕСА_2 не видавалося.

Зі змісту довідки про результати перевірки по повідомленню ОСОБА_1 (ЄО № 7580 від 04.02.2019) вбачається, що по прибуттю працівників поліції було встановлено, що працівників поліції викликав ОСОБА_1 , який пояснив, що він приїхав за місцем проживання та виявив, що його диван та особисті речі знаходяться в кімнаті № НОМЕР_2 , які на думку ОСОБА_1 переніс його брат ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_3 без його дозволу. Будучи опитаними ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили, що вони дійсно перенесли диван та речі ОСОБА_1 до кімнати № НОМЕР_2 , оскільки в кімнаті поставили свій диван. В подальшому, 13.02.2019 року комісією заводу «ДВРЗ» було обстежено гуртожиток по АДРЕСА_2 , а саме вхідні двері до кімнати № НОМЕР_1 , де встановлено, що ОСОБА_1 доступу до кімнати де зареєстрований не має, оскільки змінено замок в дверях. Також встановлено, що в кімнаті № НОМЕР_2 знаходиться диван та речі які належать ОСОБА_1 , до якої він відношення не має. Також встановлено, що посадовими особами заводу «ДВРЗ» розпорядження про переселення ОСОБА_1 з кімнати НОМЕР_1 до кімнати НОМЕР_2 гуртожитку АДРЕСА_2 не видавалося.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачами існують суперечності, щодо користування позивачем кімнатою № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач, будучи користувачем житлового приміщення кімнати № НОМЕР_1 , у вказаній кімнаті проживати не має змоги, оскільки, внаслідок неприязних стосунків, які склалися між ним та його братом, останній не надає позивачу доступу до кімнати, що призводить до порушення права користування кімнатою, право користування на ліжко-місце якої належить позивачу, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням, а саме кімнатою №НОМЕР_1 в гуртожитку за АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 безперешкодно доступ до житлового приміщення, кімнати АДРЕСА_2 , для проживання, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 131 Житлового кодексу УРСР примірне положення про користування гуртожитками затверджується Кабінетом Міністрів України після консультацій з громадськістю, що проводяться відповідно до законодавства.

Відповідно до Примірного положення про користування гуртожитками органи державної влади, органи місцевого самоврядування, власники гуртожитків після консультацій з громадськістю (громадськими організаціями, створеними з метою захисту інтересів мешканців гуртожитків) за погодженням з профспілками (за наявності) затверджують положення про користування гуртожитками, що перебувають у їхній власності, управлінні, розпорядженні, користуванні.

Відповідно до п. 7 примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. № 498, користування жилою площею здійснюється: - у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; - у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла.

Відповідно до п. 10 примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. № 498, у разі проживання в окремих приміщеннях на вселення без згоди організації, що здійснює управління гуртожитком, своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а за згодою такої організації та письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, - своїх дружини або чоловіка, дітей, які досягли 18 років, батьків, а також інших осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не надавав своєї згоди на вселення ОСОБА_3 до кімнати АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 у вказаній кімнаті не зареєстрована, порядок користування жилим приміщенням кімнати ОСОБА_3 не обумовлювався угодою між позивачем та відповідачами. ОСОБА_3 не є членом сім`ї ОСОБА_1 Відповідачем ОСОБА_3 не надано суду доказів які б підтверджували надання останній згоди як організацією що здійснює управління гуртожитком так і всіма членами сім`ї, які проживають та зареєстровані в кімнаті, на вселення в кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 17 примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. № 498 виселення з гуртожитків осіб, які проживають на умовах найму (оренди), здійснюється відповідно до статті 132 Житлового кодексу Української РСР.

Згідно ст. 132 Житлового кодексу УРСР . сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.

Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.

Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.

Особи, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, виселяються із спеціальних гуртожитків після поліпшення їх житлових умов у порядку, передбаченому законодавством, або після звільнення їх жилої площі, тимчасово заселеної іншими особами, чи після проходження відповідного курсу лікування. Особам, які пройшли курс лікування і не мають іншої жилої площі, житло надається в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи, що ОСОБА_3 самоправно зайняла кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні кімнатою позивачу, що робить неможливим проживання останнього у кімнаті № НОМЕР_1 , позовні вимоги про виселення ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_2 , без надання їй іншого житлового приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Дарницький вагоноремонтний завод філія Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням (кімнатою в гуртожитку) шляхом зобов`язання надання безперешкодного доступу до житлового приміщення (кімнати в гуртожитку) для проживання та виселення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення позивачем договору про надання правничої допомоги та оплати позивачем наданої адвокатом правничої допомоги, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення сплачений позивачем за подання до суду даного позову судовий збір, пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, що становить 1536,80 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 9, 128-130 Житлового кодексу Української РСР, примірним положенням про користування гуртожитками, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. № 498, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Дарницький вагоноремонтний завод філія Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням (кімнатою в гуртожитку) шляхом зобов`язання надання безперешкодного доступу до житлового приміщення (кімнати в гуртожитку) для проживання та виселення - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні кімнатою № НОМЕР_1 в гуртожитку, що знаходиться в будинку АДРЕСА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 безперешкодний доступ до житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_2 , для проживання.

Виселити ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_2 , без надання їй іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: