Провадження №2/521/1530/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Манюка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 , на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 гривень на місяць до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , на свою користь 1/2 частину додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 910 гривень за вересень 2018 року, 910 гривень за жовтень 2018 року, 910 гривень за листопад 2018 року, 910 гривень за грудень 2018 року; стягнути з ОСОБА_2 , на свою користь, витрати, пов`язані із хворобою, у розмірі 4 999,86 гривень.

Позов обґрунтований наступними обставинами. 16 листопада 2012 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що на даний час з відповідачем разом не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає. На сьогоднішній день всі потреби дитини позивач забезпечує самостійно, тому остання вимушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Позивач зазначає, що на купівлю продуктів харчування витрачає щомісячно не менше 7400 гривень, на одяг та взуття для дитини 2500 гривень, за комунальні послуги не менше ніж 1500 гривень, на ліки 2700 гривень. Відповідач приховує свій реальний дохід, однак про його заробіток свідчить наявність нерухомого майна, а саме: земельна ділянка, розташована на території Новодофінівської сільської ради, садовий масив «Новодофінівський», садове товариство «Цукровик», вул. 8 АДРЕСА_1 , площею 0,60 га, та 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яку відповідач здає в оренду та отримує прибуток. Позивач вказує, що спільна з відповідачем дочка відвідує приватний дитячий клуб «Матрёшка», за послуги якого позивач щомісячно сплачує 1820 гривень. Відповідно до умов договору дитина відвідуватиме заняття протягом 4 місяців. Таким чином, загальна вартість послуг дитячого клубу становить 7280 гривень. Позивач також зазначила, що вона у період з 14 серпня 2018 року до 27 серпня 2018 року, проходила лікування в КУ «МКЛ №11», 23 вересня 2018 року зверталась до центру діагностики ЛідерМед. Загалом позивачем було витрачено 9999,73 гривень на діагностику та лікування. Ці кошти позивач сплачувала самостійно, таким чином вважає, що з відповідача належить стягнути 1/2 частину витрат на лікування дружини, що становить 4999,86 гривень.

12 лютого 2019 року представником відповідача було надано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позову представником відповідача зазначено, що позовна заява є необґрунтованою, а позовні вимоги підлягають задоволенню лише частково з огляду на наступне.

Твердження позивача про те, що позивач і відповідач разом не проживають, не відповідає дійсності, оскільки вони разом постійно проживають у квартирі, за адресою: АДРЕСА_3 , що належить батькові відповідача ОСОБА_4 Оскільки сторони постійно проживають разом в квартирі ОСОБА_4 , то відповідно ОСОБА_4 самостійно розпоряджається всією квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема, здає її в оренду. Таким чином, незважаючи на те, що відповідач є власником половини вказаної квартири, ніякого прибутку від її використання не отримує. Щодо земельної ділянки, яка розташована на території Новодофінівської сільської ради, садовий масив «Новодофінівський», садове АДРЕСА_4 «Цукровик», АДРЕСА_5 , площею 0,60 га, представник відповідача зазначив, що ніякого прибутку від даної земельної ділянки відповідач не отримує, а лише здійснює витрати на її утримання, в тому числі сплачує внески за членство в садовому товаристві. Зазначив, що відповідач постійно приймає участь у вихованні та утриманні спільної з позивачем дитини. Так, позивач регулярно надає відповідачу власноруч написані записки про необхідні грошові витрати на дитину на найближчий час, які відповідач здійснює. Обґрунтовуючи розмір щомісячних витрат на утримання 5-річної дитини, позивач вказує, що витрачає не менше 7400 гривень на продукти харчування, на одяг та взуття дитини - 2500 гривень, на комунальні послуги - 1500 гривень, на ліки - 2700 гривень. Однак це значно перевищує об`єм місячної потреби дитини віком 5 років, а надані позивачем квитанції на суму 7420,9 гривень свідчать про купівлю продуктів харчування на місяць для всієї сім`ї. Представник відповідача також зазначив, що твердження позивача про те, що на дитину витрачається в місяць 1500 гривень за сплату комунальних послуг не підтверджується доказами наданими позивачем, а заява позивача про те, що на одяг та взуття дитини витрачається 2500 гривень в місяць, нічим не підтверджена. Вказав, що мінімальний гарантований розмір аліментів на спільну дитину позивача і відповідача не може бути меншим, ніж 813 гривень. Середньомісячний дохід відповідача з врахуванням податків становить 3614,84 гривень. Крім того, на утриманні відповідача також є неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Враховуючи вищевикладене позивач вважає за можливе виплачувати аліменти в середній грошовій сумі в розмірі 1500 гривень.

Щодо стягнення додаткових витрат на дитину, представник відповідача зазначив, що заявлена позовна вимога є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивачем не доведено, що такі витрати спрямовані для розвитку індивідуальних здібностей дитини, або викликані необхідністю її лікування. Окрім того, відповідач надавав позивачу кошти на сплату за вказаним Договором за жовтень та листопад в загальній сумі 3640 гривень, але оскільки безпосереднім платником була ОСОБА_1 , товарні чеки видані на її ім`я. За грудень відповідач особисто сплатив 1820 гривень.

Щодо стягнення частини витрат, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя, представник відповідача зазначив, що в період хвороби позивача, коли здійснювались матеріальні витрати на лікування, сторони перебували у шлюбних відносинах, а вказані обставини свідчать про те, що у сторін в зазначений період часу був спільний бюджет, відповідно усі витрати на лікування дружини витрачались з даного бюджету. Таким чином, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що витрати на її лікування здійснювались за особисті кошти позивача і відповідач не приймав участі у здійсненні цих витрат.

Крім того, представник відповідача зазначив, що для належного захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_2 скористався професійною правничою допомогою Адвокатського об`єднання «Консалтингова фірма Домінанта». На підставі Договору про надання правової допомоги №04/02-2019 від 04 лютого 2019 року укладеного між ОСОБА_2 та АО «КФ «Домінанта» витрати на правову допомогу направлену на представництво та захист інтересів ОСОБА_2 в суді по справі № 521/21442/18 складають еквівалент 700 доларів США на момент здійснення розрахунку без врахування вартості участі у судових засіданнях, починаючи з четвертого. Відповідно до п. 2 Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги № 04/02- 2019 від «04» лютого 2019 року ОСОБА_2 сплатив аванс в еквіваленті 500 (п`ятсот) доларів США, що на момент здійснення розрахунку склало 13400 гривень.

13 березня 2019 року представником позивача до канцелярії суду подано відповідь на відзив. В обґрунтування заперечень проти доводів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, представником позивача зазначено наступне.

Стверджуючи про те, що відповідач надає позивачу кошти, необхідні для дитини, відповідач надає записку, в якій зазначені суми витрат, необхідних для дитини. Однак, відповідач не надає жодного підтвердження того, що він давав позивачу грошові кошти на ці витрати. Представник відповідача стверджує, що ця записка була складена позивачем восени 2018 року на прохання відповідача, однак грошові кошти на ці витрати відповідач не давав.

Щодо твердження відповідача про сплату ним послуг дитячого садочку та інших витрат, представник позивача вказав, що вказаний факт не підтверджуються жодним доказом. Зазначив, що відповідач лише одного разу заплатив за послуги приватного дитячого клубу «Матрёшка», але навіть не в повному обсязі. Так, відповідач оплатив лише 1200 гривень, решту суми позивач сплачувала самостійно.

Крім цього, твердження позивача про те, що відповідач не надає коштів на утримання дитини, підтверджуються словами самого відповідача в телефонній розмові з позивачем від 22 листопада 2018 року. В цій же розмові відповідач підтверджує, що саме він отримує грошові кошти за здачу в оренду квартири за адресою АДРЕСА_2 , а не його батько, як зазначено у відзиві.

Щодо твердження відповідача про можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, представник позивача вказує, що лише за послуги дитячого садочка необхідно сплачувати 1600 гривень щомісяця.

Також не узгоджується твердження відповідача про відсутність у нього грошових коштів для купівлі продуктів харчування для дитини та те, що він одразу ж в день підписання договору сплачує 13 450 гривень, що покриває майже трьохмісячний розмір аліментів, які просить позивач.

Щодо твердження відповідача про те, що на його утриманні є неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачем не надано жодного підтвердження того, що він дійсно утримує старшу дитину. Натомість, позивач стверджує, що за весь час сумісного проживання з відповідачем він жодного разу не давав грошові кошти на утримання сина.

Щодо твердження відповідача про те, що шлюб між ним та позивачем не припинений, а вони проживають однією родиною та ведуть спільне господарство, представник позивача зазначив, що відповідач приховав, що ще в грудні 2018 року ним подано позовну заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

21 березня 2019 року представником відповідача було надано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач не відмовляється від сплати аліментів, можливість відповідача виплачувати 1500 гривень на місяць, зумовлена скрутним матеріальним становищем, станом здоров`я та додатковим утриманням дитини відповідача від попереднього шлюбу. Просив позов в частині стягнення аліментів задовольнити частково, стягувати з відповідача 1500 гривень на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , в іншій частині позовних вимог відмовити.

Представник позивача у відкритому судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідач та його представник у відкритому судовому засіданні позов визнали частково в частині стягнення аліментів у розмірі 1500 гривень, у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину та вимог про стягнення частини витрат, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя просили відмовити в повному обсязі. Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із обов`язком батьків утримувати дитину, правом та обов`язком подружжя по утриманню, а тому регулюються Главою 9, 15 СК України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 16 листопада 2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1730 (а.с. 10).

Від шлюбу у сторін народилась дочка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 06 квітня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 3064 (а.с. 11).

Встановлено, що позивач разом із малолітньою дочкою: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_3 , що належить батькові відповідача ОСОБА_4

Встановлено, що на даний час сторони разом не проживають. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З довідки про доходи відповідача № 1-/02/2019 від 11 лютого 2019 року, виданої Товариством сприяння оборони України вбачається, що дохід ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року складає 26942,87 гривень (а.с. 81). Тобто середньомісячний дохід відповідача з врахуванням податків становить 3614,84 гривень.

У судовому засіданні встановлено, що у відповідача від іншого шлюбу є неповнолітній син: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08 грудня 2005 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції міста Одеси, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 830 (а.с. 82).

Встановлено, що відповідачу на праві спільної приватної власності належить 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14, 77), а також земельна ділянка, розташована на території Новодофінівської сільської ради, садовий масив «Новодофінівський», садове АДРЕСА_4 «Цукровик», АДРЕСА_6 . АДРЕСА_5 , площею 0,60 га (а.с. 12-13).

Однак, суд вважає, що з наданих стороною позивача доказів отримання відповідачем доходів від вказаних об`єктів нерухомості не доведено, адже договір оренди вищевказаної квартири оформлений на батька відповідача, якому належить друга половина квартири, а не на самого відповідача (а.с. 79-80). Щодо земельної ділянки, встановлено, що вона використовується батьком відповідача для ведення особистого господарства, що не заперечувалось позивачем, та приймається судом.

Інших доказів отримання відповідачем доходів матеріали справи не містять.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 до 18 років становить з 1 січня 2019 року 2027,00 гривень, з 1 липня 2118,00 гривень, з 1 грудня 2218,00 гривень.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку, що кошти, які готовий сплачувати відповідач на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки: ОСОБА_3 , є такими, що відповідають інтересам дитини, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Разом із цим, суд вважає, що грошові кошти у розмірі 5000 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача, є надмірними, адже доказів на підтвердження спроможності відповідача сплачувати такі кошти на утримання дочки у матеріалах справи відсутні, крім того на утриманні відповідача знаходиться неповнолітній син.

Таким чином, надаючи оцінку встановленим судом обставинам, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів належить частково задовольнити, та аліменти підлягають стягненню у розмірі 1500 гривень, щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, з 19 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Тобто, закріплений статтею 185 СК України обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину стосується особливих обставин.

Судом встановлено, що дочка сторін відвідує приватний дитячий клуб «Матрёшка», що підтверджується копією Договору № 288 від 03 вересня 2018 року про надання платних розважальних та інших послуг (а.с. 16).

Відповідно до п.1.1. даного Договору виконавець організовує роботу напрямку комплекс занять, а споживач сплачує її в розмірі 1100+460+260, тобто 1820 гривень на місяць.

В судовому засіданні встановлено, що сторони почали проживати окремо, з грудня 2018 року, тобто витрати на дитячий клуб «Матрёшка» здійснювались із спільного бюджету, тобто були спільною сумісною власністю сторін.

Із наданого позивачем Договору, не можливо встановити, які конкретно послуги за даним договором надавались. Враховуючи вищевикладене, оплату за Договором № 288 від 03 вересня 2018 року про надання платних розважальних та інших послуг не можна вважати додатковими витратами на дитину, адже не можливо встановити чи вони були викликані особливими обставинами, а саме: розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1, 2 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Вказаним нормам СК України кореспондують ст. ст. 368, 369 ЦК України, які регулюють режим здійснення права спільної сумісної власності

Позивачем не доведено, що кошти на оплату приватного дитячого клубу «Матрёшка» були її особистими коштами.

Крім того, з копії сторінки книги обліку доходів про сплату за Договором № 288 від 03 вересня 2018 року вбачається, що відповідач, 26 листопада 2018 року оплатив кошти у розмірі 1100 гривень на оплату приватного дитячого клубу «Матрёшка» (а.с. 150).

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення додаткових витрат на дитину, в розмірі 910 гривень за вересень 2018 року, 910 гривень за жовтень 2018 року, 910 гривень за листопад 2018 року, 910 гривень за грудень 2018 року потрібно відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 , на свою користь, витрат, пов`язаних із своєю хворобою, у розмірі 4 999,86 гривень, суд зауважує на наступному.

Відповідно до ст. 90 СК України дружина, чоловік взаємно зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя.

У позовній заяві позивач зазначає, що нею було витрачено на діагностику та лікування зв`язку з хворобою 9999,73 гривень, на підтвердження чого надає відповідні довідки та квитанції (а.с. 31-49). Також позивач стверджує, що кошти за лікування сплачувала самостійно, відповідач участі у втратах на лікування дружини не приймав, в зв`язку з чим заявляє вимогу про стягнення з відповідача 1/2 частину витрат на лікування дружини, що становить 4999,86 гривень.

Встановлено, що витрати, які були зроблені на діагностику та лікування у зв`язку із хворобою ОСОБА_1 були здійснені під час шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 На час звернення до суду із позовом, та на час розгляду справи, шлюб між сторонами не розірвано.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині, ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що грошові кошти, витрачені на діагностику та лікування є її особистою приватною власністю.

Суд не приймає показання допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_6 щодо отримання від неї ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5000 гривень саме на лікування, адже встановити, що кошти були витрачені саме на лікування, суд не має можливості, так як ці обставини не підтверджуються належними доказами.

Показання свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , не несуть інформації щодо здійснення оплати за лікування саме із особистих коштів позивача, у зв`язку із чим не приймаються судом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 , на свою користь витрат, пов`язаних з своєю хворобою у розмірі 4 999,86 гривень задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за вимогу про стягнення частини витрат, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя у розмірі 704,8 гривень (а.с. 98).

Відповідно до п. 3, ч. 1, ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів та оплату додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1, ч.1 ст. 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову по даній справі становить 698640 гривень (5000 грн. х 138 міс. + 3640 грн. + 4999,86 грн.), який задоволено на 29,6%.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Таким чином судовий збір складає 6986,4 гривень, тобто 1% ціни позову.

Тобто з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2068 гривень (29,6% задоволених позовних вимог).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 2, ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 3, ч. 2, ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

04 грудня 2018 року позивач та адвокат Гаврилюк Ю.І. уклали угоду № 2-12/18 про надання правової допомоги (а.с. 8).

Із заяви про очікувані витрати у зв`язку із розглядом справи представником позивача вказані витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 26000 гривень (а.с. 7).

10 червня 2019 року, представником позивача надано розрахунок №1 за період з 04 грудня 2018 року по 10 червня 2019 року згідно з Договором про надання правової допомоги № 2-12/18 з метою детального опису витрат, які понесла позивач. З розрахунку № 1 вбачається, що даний розрахунок складений з метою детального опису витрат, які поніс Клієнт на надання Адвокатом професійної правничої допомоги у справі за позовом Клієнта до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Тобто розрахунок по оплаті професійної правничої допомоги надано щодо іншої справи. Будь-яких інших належних доказів, таких як квитанції/фіскальних чеків тощо, про перерахування коштів зі сторони позивача на рахунок її представника, на підтвердження оплати позивачем послуг правової допомоги суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

В розумінні ч. 1 ст. 137 ЦПК України сторони несуть витрати, пов`язані з правничою допомогою саме адвоката.

Однак, допомогу позивачу у судових засіданнях здійснювала помічник адвоката Кривич Р.І., а не безпосередньо адвокат Гаврилюк Ю.І. як передбачено договором № 2-12/18.

Таким чином, суд приходить до висновку, що здійснення оплати позивачем за професійну правничу допомогу не підтверджуються належними доказами.

04 лютого 2019 року відповідач та АО «КФ «Домінанта» уклали договір № 04/02-2019 про надання правової допомоги (а.с. 84-88).

З Додаткової угоди № 1 до вказаного договору вбачається, що сторони погодили, що вартість правової допомоги за Договором складає еквівалент 700 доларів США на момент здійснення розрахунку. Клієнт в день підписання Договору сплачує аванс в розмірі що складає еквівалент 500 доларів США на момент здійснення розрахунку. В день винесення рішення судом першої інстанції по справі №521/21442/ Клієнт сплачує еквівалент 200 доларів США на момент здійснення розрахунку. Сторони погодили, що починаючи з четвертого судового засідання, Клієнт додатково сплачує еквівалент 100 доларів США на момент здійснення розрахунку за кожне судове засідання (а.с. 89).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 12 лютого 2019 року вбачається, що Сторони підтверджують, що Клієнт сплатив вартість наданих послуг у розмірі 500,00 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ по відношенню до національної валюти України гривні на момент здійснення оплати, послуги Адвокатом надано в повному обсязі, Сторони претензій один до одного не мають. Вказана операція підтверджується копією квитанції №0.0..1 від 08 лютого 2019 року, згідно якої відповідач, ОСОБА_2 перерахував на рахунок АО «КФ «Домінанта» аванс у розмірі 13450,00 гривень, що еквівалентно 500 доларів США (а.с. 199).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 15 травня 2019 року вбачається, що Сторони підтверджують, що Клієнт сплатив вартість наданих послуг у розмірі 300,00 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ по відношенню до національної валюти України гривні на момент здійснення оплати, послуги Адвокатом надано в повному обсязі, Сторони претензій один до одного не мають (а.с. 200). Однак вказана операція щодо передачі коштів не підтверджується квитанцією про перерахування вказаних коштів на рахунок АО «КФ «Домінанта».

Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним здійснення оплати відповідачем за професійну правничу допомогу лише у розмірі 13450 гривень, відповідно до квитанції №0.0..1 від 08 лютого 2019 року.

Таким чином, з позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу на користь відповідача у розмірі 3981 гривень (29,6% задоволених позовних вимог від 13450 грн.).

Керуючись ст.ст. 60, 65, 90, 180, 181, 182, 183,184, 185, 192, 273 СК України, ст.ст. 368, 369 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264, 267, 268, ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, з 19 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2068 (дві тисячі шістдесят вісім) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3981 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят одна) гривні 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 20 червня 2019 року.

Суддя: Ю.В. Тополева