Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 643/13728/16-ц

провадження № 61-436св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Висоцької В. С., Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50008684, відповідно до умов якого товариство зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 256 887,19 грн, що еквівалентно 31 539,25 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель AMAROK, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см., рік випуску 2012, а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути товариству кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов договору.

Зазначав, що товариством надано відповідачу додатковий кредит у сумі 71 475,25 грн, що еквівалентно 8 775,35 дол. США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - сплата страхових платежів, згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору.

Згідно з пунктом 1.6 Умов кредитування виконання зобов`язання відповідача за цим договору забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу від 15 травня 2013 року, за яким забезпечення виконання зобов`язань за договором відповідачем передано у заставу автомобіль марки VW, модель AMAROK, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску 2012, заставною вартістю 302 220,22 грн.

Позивач зазначав, що у зв`язку з систематичним невиконанням умов договору 27 травня 2015 року товариством на адресу відповідача направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка повернулася із відміткою «за закінченням строку зберігання», однак у встановлені строки відповідач не повернув кредит та не сплатив заборгованість.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. 30 вересня 2015 року вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 884 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення своїх вимог за договором у розмірі 500 388,41 грн.

На підставі виконавчого напису нотаріуса № 884, старшим державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 49101261 щодо примусового звернення стягнення на предмет застави, в рамках якого винесено постанови про оголошення розшуку майна, накладення арешту та заборону відчуження майна боржника.

Позивач зазначав, що за результатами проведення електронних торгів, відповідно до наданої довідки публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» від 25 липня 2016 року, на рахунок товариства зараховано кошти в розмірі 304 485,25 грн.

Станом на 21 жовтня 2016 року з урахуванням коштів, які були отримані внаслідок звернення стягнення на предмет застави, сума кредиту за договором, яка підлягає поверненню, становить 13 334,79 дол. США, що еквівалентно 342 570,75 грн.

Згідно з умовами кредитного договору процентна ставка становить 9,90 %, тому розмір процентів за користування кредитними коштами становить 7 724,97 грн, а загальна сума основного боргу зі сплати кредиту становить 350 295,72 грн.

Вказав, що, зважаючи на характер господарської діяльності товариства та економічну спеціалізацію на ринку, ТОВ «Порше Мобіліті» вимушений був звернутися до спеціалізованої організації, а саме до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», для супроводження виконавчого провадження та звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, ця сума грошових коштів має бути компенсована з урахуванням податку на додану вартість, а саме у розмірі 39 696,00 грн.

Загальна сума 3 % річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов`язань, становить 2 308,83 грн. Загальна вартість витрат на правову допомогу, яка має бути відшкодована, становить 6 000,00 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» основну суму боргу зі сплати кредиту за кредитним договором від 18 квітня 2013 року № 50008684 у розмірі 350 295,72 грн, збитків у розмірі 39 696,00 грн, 3 % річних у розмірі 2 308,83 грн, що разом становить 392 300,55 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» основну суму боргу зі сплати кредиту за кредитним договором від 18 квітня 2013 року № 50008684 у розмірі 350 295,72 грн, збитків у розмірі 39 696,00 грн, та 3 % річних у розмірі 2 308,83 грн, що разом становить 392 300,55 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму сплаченого судового збору у розмірі 5 884,52 грн та витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, у розмірі 6 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач підтвердив належними доказами наявність заборгованості відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач не надав відповідного розрахунку заборгованості станом на 21 жовтня 2016 року, відповідач заперечує суму заборгованості, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просить,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій встановили факт систематичного невиконання відповідачем умов кредитного договору, за виконавчим написом заборгованість погашена лише частково, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у стягненні заборгованості та збитків.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 18 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50008684, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати відповідачу кредит у сумі 256887,19 грн, що еквівалентно 31 539,25 дол. США строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель AMAROK, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску 2012, а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути товариству кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов договору.

ТОВ «Порше Мобіліті» надало ОСОБА_1 додатковий кредит у сумі 71 475,25 грн, що еквівалентно 8 775,35 дол. США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - сплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору.

На забезпечення виконання зобов`язання 15 травня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передано у заставу автомобіль марки VW, модель AMAROK, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб. см, рік випуску 2012, заставною вартістю 302 220,22 грн.

У зв`язку з систематичним невиконанням умов договору 27 травня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу ОСОБА_1 направило вимогу щодо дострокового повернення кредиту на суму 504 027,44 грн та сплати заборгованості за кредитним договором, яка повернулася із відміткою за строком зберігання, однак у встановлені строки відповідач не повернув кредит та не сплатив заборгованість (а. с. 76).

30 вересня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 884, щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором у розмірі 500 388,41 грн.

Відповідно до висновку про вартість майна - колісного транспортного засобу суб`єкта оціночної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Українська експертна група» вартість предмета застави станом на 13 січня 2016 року становить 503 735,00 грн.

За результатами проведення електронних торгів, відповідно до довідки публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» від 25 липня 2016 року на рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» зараховано кошти в розмірі 304 485,25 грн.

Розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» станом на 21 жовтня 2016 року з відрахуванням отриманої від реалізації предмета застави суми матеріали справи не містять. На вимогу суду апеляційної інстанції позивач розрахунку заборгованості не надав.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), Велика Палата дійшла висновку, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідного розрахунку заборгованості станом на 21 жовтня 2016 року до суду ТОВ «Порше Мобіліті» не надало, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, та відповідач заперечує проти суми заборгованості, зазначеної позивачем.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції є помилковим та свідчить про неправильне застосування норм матеріального права з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції встановив, що 27 травня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» надіслало ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором на загальну суму 504 027,44 грн, в тому числі: 447 544,97 грн - невиплачена сума кредиту, що станом на 27 травня 2015 року було еквівалентно 20 647,98 дол. США, 49 004,38 грн - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу), 3 936,31 грн - штраф відповідно до пункту 8.3 кредитного договору.

У вимозі також зазначено, що у разі неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги (для фізичних осіб) ТОВ «Порше Мобіліті» вживатиме заходи щодо примусового стягнення вказаних коштів.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичних платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому разі має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Водночас в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України.

Так, станом на дату вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту заборгованість за кредитним договором становила 504 027,44 грн (у тому числі: 447 544,97 грн - невиплачена сума кредиту, що станом на 27 травня 2015 року було еквівалентно 20 647,98 дол. США. 49 004,38 грн - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу), 3 936,31 грн - штраф відповідно до пункту 8.3 кредитного договору).

За результатами проведення електронних торгів, 27 липня 2016 року на рахунок позивача було зараховано кошти на суму 304 485,25 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту і процентами у сумі 199 542,19 грн (504 027,44 грн - 304 485,25 грн).

Враховуючи вимоги позовної заяви про стягнення 3 % річних від простроченої суми за період з 01 серпня до 21 жовтня 2016 року, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню 1 344,86 грн.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення збитків, понесених у зв`язку з неналежним виконанням умов договору та зверненням товариства до спеціалізованої організації для супроводження виконавчого провадження та звернення стягнення на предмет застави, що підтверджуютьсядоговором про надання колекторських послуг від 01 серпня 2011 року, рахунком на оплату від 29 липня 2016 року № 64, актом № 6 до договору про надання колекторських послуг від 01 серпня 2011 року, платіжним дорученням від 03 серпня 2016 року № 50009476, є обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 39 696,00 грн завданих збитків.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, то рішення судів попередніх інстанцій слід скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, витрати зі сплати судового збору за подачу позову та касаційної скарги (на загальну суму 17 653,57 грн) покладаються на ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог (51,2/48,8 %).

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 12 ЦПК України 2004 року.

За приписами статей 79, 84 ЦПК України 2004 року, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 84 ЦПК України 2004 року витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Статтею 137 ЦПК України також передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач не надав доказів понесення ним витрат на правову допомогу, документів на підтвердження того, що представники позивача є працівниками ТОВ «Юридична фірма Вернер», а надані позивачем копії договорів свідчать про надання юридичних послуг, однак не містять визначення вартості години часу, кількість годин, що унеможливлює перевірку зазначеної позивачем суми витрат на правову допомогу на відповідність вимогам чинного законодавства. За таких умов у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 6 000,00 грн, як витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту і процентами у сумі 199 542,19 грн, 3 % річних від простроченої суми - 1 344,86 грн за період з 01 серпня до 21 жовтня 2016 року, збитки у сумі 39 696,00 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» відшкодування витрат зі сплати судового збору у сумі 9 038,63 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: В. С. Висоцька А. А. Калараш С. Ю. Мартєв С. П. Штелик