ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/14015/18

Провадження № 22-ц/818/2452/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В., Колтунової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року в складі судді Букреєвої І.А.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, в якій просила суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його щомісячного доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовна заява мотивована тим, що 02 лютого 2011 року Московським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання їх доньки - ОСОБА_4 у розмірі 300 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року розмір аліментів збільшений до 430 грн.

29 липня 2016 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Також з 04 травня 2018 року прізвище дитини ОСОБА_4 змінено на «ІНФОРМАЦІЯ_5». Дитина ОСОБА_3 продовжує проживати із позивачем, перебуває на її утриманні.

Враховуючи, що на теперішній час з відповідача стягуються аліменти в розмірі 430 грн., а мінімально можливий розмір на дитину становить 972 грн., вважає, що у позивача виникли підстави для звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задоволено. Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , що встановлені рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року по цивільній справі 643/16591/13-ц з 430,00 грн. до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2018 року і до досягнення повнолітнього віку дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

20 лютого 2019 року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року скасувати, в задоволенні позову про зміну розміру аліментів відмовити.

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, у відзиві на позовну заяву просив призначити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, однак, суд не розглянув дану заяву, залишив її поза увагою, зазначив, що ОСОБА_1 приховує від суду певні докази, зловживає процесуальними правами, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які були надані ОСОБА_2 , та не досліджував мотиви, наведені у відзиві, не повно та не всебічно дослідив обставини, на які посилався ОСОБА_2 . Судом першої інстанції не враховано, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року з відповідача було присуджено стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн. щомісячно до її повноліття, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року розмір стягуваних аліментів був збільшений до 430, 00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2019 рокузакінчено підготовку до апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Призначено цивільну справу до розгляду судом апеляційної інстанції в приміщенні Харківського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Враховуючи те, що у зв`язку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України, визначений рішенням суду розмір аліментів на теперішній час є нижчим, ніж встановлено законом, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів необхідно задовольнити, змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлені рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року по цивільній справі 643/16591/13-ц з 430,00 грн. до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 вересня 2018 року і до досягнення повнолітнього віку дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого у подружжя народилася дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 липня 2016 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (а.с. 8).

04 травня 2018 року прізвище дитини ОСОБА_4 змінено на «ІНФОРМАЦІЯ_5» у зв`язку із зміною прізвища матері на підставі ст.148 СК України, що підтверджується наявною копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень. (а.с. 10-11).

У зв`язку із чим, Московським ВД РАЦС ХМУЮ повторно видано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1010, згідно якого батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.02.2011 частково задоволено позов ОСОБА_7 , та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання їх доньки - ОСОБА_4 у розмірі 300 грн. (а.с.14).

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27.12.2013 року розмір аліментів збільшений до 430 грн. (а.с. 15-16).

Неповнолітня дитини ОСОБА_3 мешкає разом із позивачем, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та довідкою про реєстрацію місця проживання і склад сім`ї. (а.с. 12, 13). Позивач зазначає що дитина знаходиться на її утриманні.

Згідно постанови головного державного виконавця Московського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 20 листопада 2017 року закінчено виконавче провадження ВП № 26112604 щодо виконання виконавчого листа Московського районного суду м. Харкова від 24.03.2011 по справі № 2-830, виданого на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року згідно заяви стягувача про повне виконання рішення. (а.с. 31).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, підписаного Президентом України 06 червня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. п. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Разом з тим, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

За нормами п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України вказує на підстави зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», якою встановлено з 01 липня 2018 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць в розмірі 1944 грн., а 50% суми становить 972, 00 грн. Враховуючи, що на теперішній час з відповідача стягуються аліменти в розмірі 430, 00 грн. щомісяця, а можливий розмір аліментів наразі становить 972, 00 грн., вважає, що у позивача виникли підстави для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, єдиною підставою, якою позивач обґрунтувала свої позовні вимоги, є мінімальний розмір аліментів на час розгляду справи у порівняння з розміром аліментів, які стягуються на користь позивача згідно відповідного рішення суду. Іншими підставами позов не обґрунтовувався. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Суд позбавлений можливості самостійно змінювати підстави позову, оскільки право змінювати підстави позову відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України належить позивачу.

Позивач ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження підстав, встановлених ст. 192 СК України, для зміни розміру аліментів, а саме: про зміну матеріального та сімейного стану сторін по справі, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них, або інших випадках, передбачених СК України. Відповідними підставами позов не обґрунтовувався.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року частково задоволено позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання їх доньки - ОСОБА_4 у розмірі 300 грн. (а.с.14).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року розмір аліментів збільшений до 430 грн. (а.с. 15-16).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року позов задоволено частково.

Розмір аліментів, стягнутих рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшено з 300 гривень до 430 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.10.2013 року (а.с. 15-16).

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.н. НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Отже, судом було встановлено підстави для збільшення розміру аліментів, та, з урахуванням положень ст. 192 СК України, суд вважав за можливе збільшити розмір стягуваних аліментів до 430 грн. щомісячно.

Як вбачається, підставою звернення у вересні 2018 року до суду з даним позовом про зміну розміру аліментів і є внесення змін в чинне законодавство щодо розміру стягуваних аліментів, а саме, до ч. 2 ст. 182 СК України, якою в редакції, що набула чинності з 08 липня 2017 року, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначені доводи позовної заяви не є визначеними законом підставами для збільшення розміру аліментів. Підстав, які визначено положеннями ст. 192 СК України, тобто, обставин, які свідчать про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін, що є підставами для зміни розміру аліментів, визначений за рішенням суду, ОСОБА_1 не наведено, будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження таких обставин, суду не надано.

Разом із цим, суд зазначає, що якщо розмір аліментів, визначений судом, менше мінімального розміру, передбаченого ст. 182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У випадку понесення позивачем додаткових витрат на дитину, вона у передбачених законом випадках не позбавлена права звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення понесених витрат.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України встановлено, що провадження у справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року стягнуто аліменти в розмірі 300,00 грн. щомісячно, до спірних правовідносин застосовано правову норму, яка діяла на час розгляду та вирішення справи про стягнення аліментів, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року збільшено розмір стягнутих аліментів до 430,00 грн. щомісячно.

Однак, будь-яких доказів для зміни розміру аліментів, які є підставами для збільшення розміру аліментів, та які б свідчили про погіршення матеріального стану позивача, поліпшення матеріального стану відповідача, зміни сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів або інші випадки передбачені СК України, що встановлені ст. 181, ст. 192 СК України, позивачем суду не надано.

Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду ухвалених раніше судових рішень в частині розміру аліментів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову за їх недоведеністю.

Крім того, судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Пунктом першим частини четвертої ст. 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Частиною 4-6 ст. 277 ЦПК України встановлено, що якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Частиною 5-8 ст. 279 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2010 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судовому засіданні 20 листопада 2018 року.

Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8ст. 178 ЦПК України).

Роз`яснено учасникам справи, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 279 ЦПК України). (а.с. 21).

Як свідчать матеріали справи, 19 жовтня 2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, у відзиві на позовну заяву просив призначити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, однак, у порушення зазначених вище процесуальних норм, це клопотання судом розглянуто не було. (а.с. 23-30).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2019 року - скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2019 року.

Головуючий - суддя - І.О. Бровченко

Судді : І.В. Бурлака

А.І. Колтунова