Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 185/998/16-ц
Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (головуючого, суддя-доповідач), Висоцької В. С., Крата В. І., Лесько А. О., Синельникова Є. В., Червинської М. Є. касаційну скаргу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишив без задоволення. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2017 року залишив без змін.
При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду зробив такі висновки:
[…] на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).
При цьому норма статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 чинного ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі. Вказаний висновок узгоджується із принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини.
Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк», яке звернулося до суду з позовом до померлої особи. А, відкривши провадження у справі, суд повинен був його закрити на підставі пункту 1 статті 205 ЦПК України 2004 року (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).
Разом із тим, зазначавши, що суди порушили норми процесуального права при розгляді цієї справи, Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржувані судові рішення у цій справі, з урахуванням певних виключних обставин та конкретних дій суду, не підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі […].
Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду вважає, що скасування ухвалених у справі, провадження в якій відкрито у 2016 році, судових рішень за 2017 рік, поставило б під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, оскільки безумовно вплине на застосування позовної давності та порушення гарантованого статтею 6 Конвенції права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку й не буде відповідати ефективності цивільного судочинства, завдання цивільного судочинства та принципу пропорційності у цивільному судочинстві (статті 2, 11 ЦПК України).
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.
Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що має місце порушення права позивача на своєчасне отримання кредитних коштів, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 зобов`язань, а сам обов`язок по поверненню кредитних коштів не є нерозривно пов`язаним з особою померлого боржника, відповідачі є спадкоємцями, розмір заборгованості за договором не перевищує вартість спадкового майна. Крім того, суди вірно вказали, що ПАТ «Альфа-Банк» дізнався про відкриття спадщини лише після свого звернення у лютому 2016 року до суду першої інстанції із позовними вимогами про стягнення з померлого боржника заборгованості, а тому не пропустило строк, встановлений статтею 1281 ЦК України.
Висновки щодо застосування норм права (частина друга статті 416 ЦПК України)
Якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі. При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі».
Частково не погоджуюсь з постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду з таких мотивів.
І. Стосовно закриття провадження у справі
1. Аналіз оскаржених рішень свідчить, що ПАТ «Альфа-Банк» у лютому 2016 року звернулося з позовом до ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року відкрито провадження у справі.
1.1. Таким чином правоздатність ОСОБА_5 на час пред`явлення позову припинилася.
1.2. У червні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк», уточнивши позовні вимоги, на підставі вимог статей 1218, 1282 ЦК України просив стягнути заборгованість за кредитним договором зі спадкоємців боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 , у межах вартості отриманого ними спадкового майна.
2. Погоджуюсь із висновком щодо застосування норм права, який викладений у постанові на підставі частини другої статті 416 ЦПК України, згідно з яким «Якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі. При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі».
3. Разом із тим у цій справі Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду із посилання на «врахування певних виключних обставин та конкретних дій суду» зробив висновок, що судові рішення не підлягають скасуванню із закриттям провадження. Оскільки «скасування ухвалених у справі, провадження в якій відкрито у 2016 році, судових рішень за 2017 рік, поставило б під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, оскільки безумовно вплине на застосування позовної давності та порушення гарантованого статтею 6 Конвенції права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку й не буде відповідати ефективності цивільного судочинства, завдання цивільного судочинства та принципу пропорційності у цивільному судочинстві».
4. Посилання на урахування певних виключних обставин та конкретних дій суду не кореспондує висновку про застосування норм права, який викладений у постанові на підставі частини другої статті 416 ЦПК України. Оскільки аналіз змісту цього висновку свідчить, що відкриття провадження у справі за позовом, який пред`явлено до померлої особи, має лише один процесуальний наслідок - закриття провадження у справ на підставі пункту першої статті 255 ЦПК України. При цьому у висновку відсутнє посилання на необхідність врахування будь-яких обставин (зокрема, виключних чи процесуальних дій суду), навпаки у висновку зазначено, що «незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі». Крім того як акцентовано увагу у мотивувальній частині постанови «[…] норма статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативною».
5. Аналіз змісту твердження про урахування певних виключних обставин та конкретних дій суду свідчить, що у ньому використана оціночна категорія «виключні» обставини.
5.1. Видається, що роблячи висновок про відсутність підстав для скасування судових рішень закриття провадження зі, із посиланням на урахування певних виключних обставин та конкретних дій суду необхідно було б:
по-перше, узгодити це із висновком щодо застосування норм права, який викладений у постанові на підставі частини другої статті 416 ЦПК України»;
по-друге, розкрити та деталізувати зміст поняття «виключних обставин», а також «конкретних дій суду», які повинні враховуватися судами при закритті провадження на підставі імперативної норми;
по-третє, роз`яснити необхідність урахування певних виключних обставин та конкретних дій суду при застосуванні норми статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України), яка є імперативною.
5.2. Відсутність таких мотивів у постанові зумовлює виникнення достатньо проблемних питань. Зокрема, якими мають бути процесуальні дії суду:
- суду касаційної інстанції при розгляді подібних справ, із урахуванням того, що висновок щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, і має враховуватися згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України;
- суду апеляційної інстанції при розгляді подібних справ, із урахуванням того, що висновок щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, і має враховуватися згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України.
ІІ. Стосовно перегляду оскаржених судових рішень по суті.
Не можу погодитися із стягненням заборгованості за кредитним договором із спадкоємців позичальника з таких мотивів.
1. Системне тлумачення статті 16 та частини другої статті 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що:
по-перше, норма частини другої статті 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця;
по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).
2. Аналіз частини другої статті 1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.
3. У постанові Верховного Суду України 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зроблено висновок, що «згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності, як зазначив суд. У справі, яка переглядається, кредитор пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, з порушенням строків, встановлених статтею 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємців».
4. У пунктах 45, 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) вказано, що «з огляду на вказане, а також враховуючи невідповідність між висновком Верховного Суду України щодо застосування статті 1281 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 8 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15, і висновком Верховного Суду України щодо застосування вказаної статті, викладеним у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-31цс16, Велика Палата Верховного Суду відступає у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) від останнього. […] У справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) позивач 28 листопада 2012 року набув у кредитодавця право вимоги щодо предмета іпотеки на підставі договору факторингу. На той час згідно з листом ОСОБА_3 від 08 травня 2012 року кредитодавець знав про набуття спадкоємцями предмета іпотеки. Проте позивач вимогу про погашення боргу та звільнення предмета іпотеки надіслав спадкоємцям лише 23 грудня 2014 року, тобто пропустивши строки, визначені статтею 1281 ЦК України. Вказане позбавляє позивача права відповідної вимоги до спадкоємців».
4.1. Тобто від висновку, викладено у постанові Верховного Суду України 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 Велика Палата Верховного Суду не відступала.
5. Тому судовий спосіб захисту порушеного права кредитора мав полягати у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на спадкове майно. Проте такого позову ПАТ «Альфа-Банк» не пред`являло.
Суддя В. І. Крат