Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1652/18 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 3 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №286/1652/18 за позовом ОСОБА_1 до Словечанського споживчого товариства про визнання права власності за набувальною давністю,

за апеляційною ОСОБА_1 ,

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області, ухвалене 13 березня 2019 року суддею Невмержицьким С.С., у м. Овручі, повний текст рішення складено 19 березня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на приміщення магазину загальною площею 271,4 м.кв., які складаються з приміщення площею 169,0 м.кв., приміщення площею 39,7 м.кв., приміщення площею 21,8 м.кв., приміщення площею 40,9 м.кв., що розташовані в АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовано тим, що з 07 листопада 2006 року вона добросовісно відкрито безперервно користується вказаним нерухомим майном на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.2006, укладеним між нею та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Словечне» (далі - СТОВ «Словечне»). Оскільки цей правочин не був посвідчений нотаріально, їй було відмовлено в оформлені права власності на нього, а рішення суду, яким було визнано цей договір дійсним, скасовано рішенням апеляційного суду Житомирської області від 31 жовтня 2013 року. Тому, вважає наявні всі підстави для набуття права власності на вищевказане майно відповідно до ст. 344 ЦК України.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 13 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позову, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вона знала дійсного власника спірного майна, оскільки звертаючись до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу укладеним, вона зазначала іншу особу і їй не було відомо на час укладення даного правочину про дійсного власника майна. Про те, що СТОВ «Словечне» на час укладення договору не було власником придбаного нею майна вона дізналась наприкінці 2013 року. Крім того, вважає, що судом неправильно застосовані положення ст. 344 ЦК України в аспекті добросовісності заволодіння майном та не враховано практику Верховного Суду з цього питання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник СТОВ «Словечне» в судове засідання не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2006 року між СТОВ «Словечне» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого остання придбала приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13). Проте нотаріально цей договір не посвідчено. Вищевказане майно було передано продавцем покупцю згідно акту приймання-передачі від 07 листопада 2006 року (а.с.15).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14.04.2008 у справі №2-983/08 було задоволено позов ОСОБА_1 , визнано вищевказаний договір купівлі-продажу дійсним та визнано за нею право власності на магазин, який знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.17).

Разом з тим, зазначене рішення скасовано рішенням апеляційного суду Житомирської області від 31.10.2013, судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до СТОВ «Словечно» про визнання угоди дійсною та визнання права власності на майно (а.с.22-25).

Відповідно до наданої до позовної заяви копії довідки, виданої директором СТОВ «Словечне» ОСОБА_3 , магазин, який знаходиться в АДРЕСА_1 належить СТОВ «Словечне». У зв`язку з тим, що він недобудований і господарство не в змозі його добудувати, будівля магазину не розпайована між співвласниками майнових паїв (а.с.16).

Відповідно до копії довідки за 2011 рік, виданої головою правління Словечанського споживчого товариства, магазин ТПП Тхорин і кафе «Чарівниця» рахуються на балансі цього товариства як основні засоби, у зв`язку із чим останнє звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні цим приміщенням (а.с. 80,85,91).

Рішенням виконавчого комітету Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 21.01.2009 року №5 присвоєно юридичну адресу будівлям, які розташовані в АДРЕСА_1 - приміщенню недобудованого магазину /пп. ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 (а.с.19).

Допитані судом свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердили факт використання позивачем спірної будівлі для заняття підприємницькою діяльністю з 2006 року по теперішній час.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 знала про те, що кімната №2 ( 39.7 м2 а.с.77) приміщення магазину, розташованого за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності Словечанському споживчому товариству, а решта будівлі належить СТОВ "Словечне", яка не розпайована між співласниками майнових паїв, тому відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачкою на спірне майно за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем майна в розумінні статті 344 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, врахувавши обставини справи та надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, правильно застосувавши норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є такими, що на правильність ухваленого рішення не впливають, оскільки нею не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності у неї безтитульного та добросовісного володіння спірним нерухомим майном.

Відсутність добросовісності у позивачки під час заволодіння спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України. Відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, на даний час триває розгляд справи судом щодо користування спірним майном між Словечанським споживчим товариством та ОСОБА_1 .

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 13 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 21 червня 2019 року.