Номер провадження: 22-ц/813/809/19
Номер справи місцевого суду: 497/1261/17
Головуючий у першій інстанції Раца В.А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 березня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Болградського районного суду Одеської області з позовом до Владиченської сільської ради Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю її, ОСОБА_2 , з ОСОБА_4 в період з 2004 року по 15 січня 2015 року , визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 07 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до Владиченської сільської ради Болградського району, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про встановлення факту та визнання права власності задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 2004 року по день її смерті. Визнано за ОСОБА_2 право власності, в порядку спадкування, на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємець за законом четвертої черги.

Не погоджуючись з таким рішеням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 березня 2018 року повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 з 2004 року постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 до дня її смерті та є спадкоємцем за законом четвертої черги. Інші спадкоємці четвертої черги та попередніх трьох черг відсутні. Нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну частину жилого будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Проте судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що:

- станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ). На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/2 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою Владиченської сільської ради Болградського району № 327 від 19.05.2016 року, яка видана на підставі записів у погосподарській книзі (а.с.15);

- відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 14.01.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7);

- з акту обстеження умов спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 від 16.12.2015 року, складеного Владиченською сільською радою Болградського району Одеської області, ОСОБА_2 з березня 2005 року дійсно проживала з ОСОБА_4 в будинку по АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 та вели спільне господарство (а.с.18);

- відповідно до копії спадкової справи №96/2015 року до майна померлої ОСОБА_4 , вбачається, що позивач ОСОБА_2 , нотаріально посвідченою заявою від 14.03.2015 року звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- крім цього, факт проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1 , підтверджений поясненням свідків:

* ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що позивачка являється її хресною, вона доглядала за ОСОБА_4 , яка була похилого віку, та являлася дружиною брата позивачки, оскільки ще при житті брата, вона доглядала за ними обома, а саме обробляла город, готувала їжу, купувала продукти, тобто вони вели сумісне господарство;

* ОСОБА_7 , який суду пояснив, що проживає неподалеку від позивачки, та йому відомо, що позивачка здійснювала постійний догляд за ОСОБА_4 , вела з нею сумісне господарство, оскільки її будинок знаходиться поруч із нею, тому вони проживали як одна родина, та поховала її також позивачка.

Надавши вказаним обставинам оцінку, суд першої інстанції вважав доведеним факт проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_4 з 2004 року і до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та погодився з наведеними у позові обґрунтуваннями, що позивач фактично повністю доглядала спадкоємицю та її чоловіка (брата позивача), яких забрала проживати до себе у сусідній будинок, оскільки умови проживання у будинку Мітєвих були набагато гірше ніж у неї, а також, що готувала їм їжу, обробляла їхній город, оплатила встановлення вікон в їхньому будинку тощо.

Стаття 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Стаття 1262 ЦК України встановлює, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Стаття 1263 ЦК України встановлює, що третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Стаття 1264 ЦК України встановлює, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Згідно з частиною четвертою статті 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у статті 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, а саме у пункті 21 роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення не відповідає.

Так згідно журналу судового засідання від 19.10.2017 року свідок ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_4 особисто принесла йому власні гроші - 10 000 грн. на випадок її смерті для поховання і після смерті ОСОБА_4 він і ОСОБА_2 поховали її.

Дані обставини повідомлені свідком ОСОБА_7 у повній мірі в оскаржуваному рішенні не відображені.

Також в матеріалах справи міститься довідка територіального центру соціального обслуговування Болградської РДА за № 111 від 02.08.2016 року про те, що ОСОБА_4 1940 року народження, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 обслуговувалася відділенням соціальної допомоги територіального центру соціального обслуговування Болградської РДА на дому на безоплатній основі з 17.09.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. Знята з обслуговування у зв`язку зі смертю (а. с. 41).

Належної оцінки даному факту суд не надав і не з`ясовував підстави надання за рахунок держави безполатної допомоги з вересня 2007 року по день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 і не дослідив в чому дана допомога виражалася, не заслухав працівника, який надавав таку допомогу, де і як саме він її надавав, якщо позивач стверджує у позові, що вона забрала жити ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_5 у свій будинок, розташований по сусідству і там їх разом доглядала.

Між тим до апеляційної скарги додано довідку територіального центру соціального обслуговування Болградської РДА за № 51 від 27.03.2018 року де крім відомостей повідомлених у довідці від 02.08.2016 року зазначено, що соціальна допомога на дому надавалася соціальним працівником ОСОБА_8 (а. с. 166).

Також до апеляційної скарги додані письмові пояснення з доданням копії сторін паспорту ОСОБА_8 , яка стверджує, що за весь час надання нею соціальних послуг ОСОБА_4 , вона не бачила, щоб померла вела спільне господарство з ОСОБА_2 . Кожна з них проживала у своєму власному будинку. ОСОБА_4 вела свої справи самостійно. За час її роботи, ОСОБА_4 проживала зі своїм чоловіком у власному будинку (а. с. 167-169).

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази про те, що ОСОБА_4 , 1940 року народження, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 обслуговувалася відділенням соціальної допомоги територіального центру соціального обслуговування Болградської РДА на дому на безоплатній основі з 17.09.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, а вподальшому була знята з обслуговування у зв`язку зі смертю відповідачем надавалися суду першої інстанції, однак суд вказаним обставинам оцінки не надав і не сприяв стороні у можливості витребування документів, що стали підставою для призначення соціальної допомоги на безоплатній основі на дому.

На ухвалу Одеського апеляційного суду, територіальним центром соціального обслуговування Болградської РДА надано завірені копії документів, що стали підставою для прийняття рішення про взяття ОСОБА_4 на облік, як особи, що потребує соціальної допомоги.

Зокрема надано:

- рішення виконавчого комітету Владиченської сільської ради від 21.03.2007 року, згідно з яким виконком клопоче перед територіальним центром соціального обслуговування Болградської РДА про взяття на обслуговування ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що вона потребує стороннього догляду за станом здоров`я; заяву ОСОБА_4 від 17.-09.2007 року, в якій вона просить взяти її на облік для надання їй соціальної допомоги на дому;

- акт № 124707 обстеження соціальних та побуто-матеріальних умов ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 . Зі змісту даного акту вбачається, що місцем проживання ОСОБА_4 є приватний будинок без зручностей, з газовим опаленням. На дворі - колодязь з питною водою, є город 0,27 га. та земельний акт на 3,07 га. Також у графі додаткові відомості про рідних зазначено, що це є одинока супружня пара. В графі соціальна допомога зазначено: що потребує соціальної допомоги на дому, інші об`єми допомоги не надавалися.

Договір на соціальне обслуговування на дому від 04.10.2007 року, відповідно до якого надаються такі види соціальних послуг: прибирання, придбання та доставка продуктів з ринку або магазину; готування їжі, допомога в обробленні присадибної ділянки, допомога в оплаті комунальних послуг, оформлення документів на субсидію і пільги. Аналогічні договори переукладені 02.09.2008 року, 02.09.2010 року з подальшою пролонгацією до 02.09.2014 року і переукладення нового договору від 02.09.2014 року, який припинив чинність у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. В останніх укладених договорах додатково надавалися такі види послуг: влажне прибирання, генеральне прибирання, доставка води, виніс сміття, прибирання на дворі з чисткою сніга за необхідності, прання та прасування білизни з кількістю відвідувань - 3 рази на тиждень (а. с. 244-246).

Згідно з ст.79 ЦК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд першої інстанції надаючи оцінку показанням свідків і не з`ясувавши дійсні обставини надання безоплатної соціальної допомоги ОСОБА_4 протягом останніх 7,5 років її життя, помилково ототожнив періодичне надання допомоги хоча б і протягом тривалого часу з проживанням однією сім`єю в розумінні ст. З СК України, наявність беззаперечених доказів про існування прав та обов`язків притаманних сімейному життю, ведення спільного бюджету і набув хибного висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем з 2004 року до дня відкриття спадщини 10.10.2015 року та про визнання права власності на спадкове майно.

При таких обставинах, у суду першої інстанції не було підстав для встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем.

Тому рішення районного суду в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач є рідною сестрою ОСОБА_5 , якому за життя належало Ѕ частина спірного будинку, а інша Ѕ частина - його дружині ОСОБА_4 , як членам колишнього колгоспного двору.

За життя ОСОБА_5 складено заповіт, яким він заповів належне йому майно своїй дочці ОСОБА_3 , яка після смерті ОСОБА_5 прийняла спадщину у вигляді Ѕ частини будинку.

Таким чином спір виник щодо 1/2 частки будинку, спадщина на яку відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Позивач є рідною сестрою ОСОБА_5 і не претендує на частку будинку, яка належала йому за життя і яку після його смерті успадкувала за заповітом дочка ОСОБА_5 ОСОБА_3

Тобто позивач не є родичкою спадкодавця ОСОБА_4 і могла стати спадкоємцем лише у разі доведення факту проживання з нею однією сім`єю.

Оскільки такого факту належними і достатніми доказами не доведено, а навпаки досліджених апеляційним судом достовірними доказами спростовано факт проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 , немає підстав для залишення в силі або зміни рішення суду першої інстанції щодо визнання спадкового майна за позивачем після смерті ОСОБА_4

Тому рішення піддягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 в частині визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням ухвалення апеляційним судом нового судового рішення, яким у позові відмовлено, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 1440 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 березня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1440 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 25.06.2019 року.

Головуючий О .М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова