Справа № 296/4880/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"18" березня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Галасюка Р.А.

за участю секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог до предмета спору: Корольовський відділ державної виконавчої служби м.Житомира про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог до предмета спору: Корольовський відділ державної виконавчої служби м.Житомира про зняття арешту з майна, в якому просять зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Корольовського районного управління юстиції Пронозою М.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2002 року, в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа виданого 30.06.1985 р. Корольовським районним судом м. Житомира.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 30.06.1985 р. Корольовським районним судом м. Житомира був виданий виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів на користь ОСОБА_2 .

Станом на 01.03.2002 року заборгованість по сплаті аліментів становила 977 грн.00 коп.

Син, ОСОБА_3 , на утримання якого сплачувалися аліменти, є повнолітнім.

В лютому 2018 р. позивач звернувся до нотаріуса для того, щоб укласти договір дарування і подарувати сину свою квартиру, але дізнався від нотаріуса, що на його нерухоме майно (квартиру) накладено арешт.

18.01.2018 року позивач звернувся із заявою до Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира з проханням про надання інформації щодо статусу даного виконавчого провадження, а також про зняття арешту з належного мені майна. На своє звернення він отримав лист-відповідь від 24.01.2018 року, в якому повідомлено, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відомості стосовно виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , за яким 11.03.2002 р. було винесено постанову про арешт майна боржника.

Однак незважаючи на те, що борг, погашено у повному обсязі, арешт з майна не знято,

позивач вважає, що право власності є порушеним та підлягає захисту.

Від позивача надійшли заяви про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з» явилася, хоча про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник Корольовського ВДВС м. Житомир ГТУЮ в Житомирській області в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2002 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 (а.с. 7).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент завершення виконавчого провадження) У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу

державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 50 «Про виконавче провадження» (у редакції на момент завершення виконавчого провадження) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем

накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовною заявою) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частинами 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовною заявою) передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Проаналізувавши викладене та враховуючи, що позивачі мають намір розпорядитися майном, на яке накладено арешт, а саме оформити спадщину, проте через наявність арешту позбавлені можливості це зробити, беручи до уваги, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на майно ОСОБА_1 завершено, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. ст.ст.5,12,13,81,141,211,258,259,263-265,268,273ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог до предмета спору: Корольовський відділ державної виконавчої служби м.Житомира про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Корольовського районного управління юстиції Пронозою М.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.03.2002 року, в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа виданого 30.06.1985 р. Корольовським районним судом м. Житомира.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Cуддя Р. А. Галасюк