РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участю секретаря Білінської Л.С.,

представника позивача Касянчука С.В.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень (т. 1, а.с. 243-246) просив з метою погашення заборгованості ОСОБА_3 по Кредитному договору № МL- 010/225/2008 від 08.04.2008 року в розмірі 271 150,43 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № РМL-010/225/2008 від 08.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 6451 (надалі договір іпотеки), а саме: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок «А», піно блок, загальною площею 272,3 кв. м., в тому числі житловою площею 69,2 кв.м. та на земельну ділянку, площею 661 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 виданого 10.06.2008 року, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 3 435 000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача витрат и по сплаті судового збору в розмірі 3 654, 00 грн.

В обгрунтування позовну зазначено, що між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2 08.04.2008 року був укладений Іпотечний договір № 010/225/2008 в якості забезпечення виконання зобов`язання відповідачем по Кредитному договору № МЬ-010/225/2008 від 08.04.2008 року. Згідно з положеннями частини 1 Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в розмірі 250 000,00 Доларів США із встановленням плаваючої процентної ставки розмірі 4,49% річних + FIDR. Однак, відповідачем, були порушені умови Кредитного договору та не було здійснено в строк погашення відповідних сум кредиту, не сплачені відсотки, інші обов`язкові платежі за кредитним договором. Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № МГ- 0/225/2008 від 08.04.2008 року станом на 19.01.2015 року складає 271 150, 43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.01.2015 року становить 4 286 274, 68 грн. Позивач вважає, що оскільки обумовлені кредитними договорами зобов`язання по сплаті кредиту та процентів не виконуються, позивач набув права звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення своїх кредиторських вимог.

14.03.2016 року від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, де відповідач вказав, що звернення стягнення на предмет іпотеки позивач здійснив у позасудовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Предметом іпотеки у випадку вчинення виконавчого напису та у даній справі є одне й теж нерухоме майно. Отже позивач скористався своїм правом на звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки у визначеному Законом України «Про іпотеку» порядку, про що свідчить вищевказаний виконавчий напис нотаріуса, який і є виконавчим документом. Відповідач вважає, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання внаслідок чого набув право пред`явити позов до суду в межах загального строку позовної давності, тобто протягом трьох років та на час звернення до суду з даним позовом строк позовної давності сплив.

Разом із запереченнями, 14.03.2016 року відповідачем подано заяву про застосування строку позовної даності на підставі чого просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав заявлених в позовні заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних, просив застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані матеріали справи, суд приходить на наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МL- 010/225/2008 (далі Кредитний договір), згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 250 000,00 доларів США, дата остаточного повернення кредиту 08.04.2038 року. Сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії договору (а.с. 11-19).

22.01.2009 року шляхом укладення додаткового договору №1 до Кредитного договору сторони змінили графік платежів (а.с. 34-35).

Для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань за Кредитним договором між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_2 08.04.2008 року укладено договір іпотеки №РМL- 010/225/2008 (далі Договір іпотеки). Згідно умов Договору іпотеки предметом іпотеки житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 661 кв.м., кадастровий номер: НОМЕР_1 та яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 65-70).

Банк виконав умови договору надав відповідачу кошти в розмірі передбаченому договором.

Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, станом на 19.01.2015 року заборгованість становить 271 150,43 доларів США, з яких заборгованість за кредитом 242 164,52 доларів США, заборгованість по процентам 28 985,91 доларів США (а.с. 7), що вказує на те, що відповідач не виконав умов договору в повному обсязі.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частина перша ст. 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У ст. 1 Закону України «Про іпотеку» міститься поняття іпотеки, що є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частини 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Указане положення регламентує право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки та разом з тим закріплює три окремих способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, право позивача підлягає захисту шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

24.11.2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 661 кв.м., кадастровий номер: НОМЕР_1 та яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» у розмірі 251 542,55 доларів США (а.с. 71).

Посилання представника відповідача на ту, обставину, що позивач скористався правом на задоволення своїх вимог шляхом отримання виконавчого напису нотаріуса, та за таких обставин вимога про звернення стягнення на іпотечне майно задоволенню не підлягає, оскільки буде передбачати подвійне стягнення не заслуговує на увагу, оскільки скориставшись позасудовим захистом права, позивач не позбавлений жодною нормою права звернутись до суду за захистом права в судовому порядку.

Положення статті 18 Цивільного кодексу України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно п. 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

За приписами статті 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналізуючи вказані норми права, та з урахуванням змісту виконавчого напису вбачається, що позивач звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про вчиненння дій направлених на звернення стягнення на нерухоме майно, мав обов"язок направити відповідачу, який є одночасно є як боржником так і іпотекодавцем, письмову вимогу про усунення порушень щодо невиконаного грошового зобов"язання, за тридцять днів до подання заяви. Враховуючи те, що виконавчий напис містить відомості про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, яка станом на 15.09.2009 року, що становить 251 542,55 дол. США та 76286,97 грн., а всього в гривневому еквіваленті 2 086 111,94 грн., суд приходить до висновку, що позивач використав надане йому право на звернення з вимогою про дострокове повернення позики (ст. 1050 ЦК України), чим змінив строк виконання зобов"язання вимагаючи достроково погасити всю заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Таким чином, позивач звернувшись до суду 15.07.2015 року, після вимоги про дострокове виконання зобов"язання та вчинення приватним нотаріусом 24.11.2009 року виконавчого напису, пропустив строк звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на іпотечне майно, за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за сплином строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку за адресою м. АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-010/225/2008 від 08.04.2008 року в розмірі 271150,13 дол. США. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АТ «ОТП Банк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Жилянська, 43, код 21685166)

Відповідач ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ід. н. НОМЕР_4 )

Повний текст рішення виготовлено 04.07.2019 року

Суддя Л.М. Чішман