П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 760/26360/18

Номер провадження 22-ц/824/7963/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Коробенка С. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кедик Тетяни Володимирівни, заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції м. Києва Кедик Т.В. в частині оформленого ним розрахунку заборгованості по аліментах від 15 серпня 2018 року по виконавчому провадженню та скасувати цей розрахунок.

Вимоги поданої скарги обґрунтовував тим, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №29480961 станом на 01 липня 2018 року загальна заборгованість складає 127 939 грн. 33 коп., разом з тим, даний розрахунок є невірним.

Заявник зазначав, що у зв`язку з наявними хворобами він протягом тривалого часу лікувався, переніс дві операції, а тому не мав об`єктивно можливості працевлаштуватися раніше. Такого доходу, як зазначено в розрахунку, у нього немає. Крім того, він звертався до виконавчої служби щодо зменшення суми заборгованості, однак відповіді не отримав.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій останній просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не звернув уваги на численні докази, які були надані скаржником щодо наявності у нього хвороб, а також на дані про сплату аліментів в розмірі відповідно до його доходів.

Судом не було витребувано належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження, у зв`язку з чим вони не були досліджені судом в повному обсязі. Скаржник посилається й на наявність помилок щодо його персональних даних, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, до яких суд віднісся формально та залишив без належної уваги.

Дані обставини, на думку скаржника, свідчать про порушення судом вимог ст. 263 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Разом з тим, відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 червня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Буркацький В.Л. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, викладених у ній. Пояснили, зокрема, що заявник працював неофіційно, сплачував аліменти. Судом першої інстанції в ході розгляду справи не витребувано матеріали виконавчого провадження для з'ясування усіх обставин справи.

Стягувач ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення та пояснила, що заявник не сплачував навіть мінімальну суму аліментів.

Державний виконавець до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглядати та завершити розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, які з`явились у судове засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Солом`янського відділу державної виконавчої служби міста Київ перебуває виконавче провадження №29480961 за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку на утримання двох спільних неповнолітніх дітей.

Також встановлено, що 10 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Кедик Т.В. із заявою про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням того факту, що з 22 травня 2018 року боржник працевлаштувався продавцем-консультантом до ФОП ОСОБА_3 з посадовим окладом 3 750 гривень на місяць.

15 серпня 2018 року державним виконавцем Солом`янського районного ВДВС був складений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 №29480961 за період з серпня 2012 року по червень 2018 року, згідно з яким заборгованість становила 127 939 грн. 33 коп. (а.с.9-12).

В період до травня 2018 року для визначення розміру аліментів бралася величина середньої заробітної плати по місту Києву, у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання доходів боржником.

Розмір аліментів за червень 2018 року визначений державним виконавцем саме виходячи із заробітної плати боржника за новим місцем роботи (з суми 3 750 грн).

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що складений державним виконавцем розрахунок повністю відповідає вимогам закону, а ті обставини, що боржник протягом тривалого часу не працював, мав проблеми зі здоров`ям, має нову дружину жодним чином не впливають на законність складеного розрахунку заборгованості.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 447 ЦПК України, яка є спеціальною нормою, встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3 ст.451 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (ч.2 ст.195 СК України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що складений державним виконавцем розрахунок відповідає вимогам закону.

Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що редакція ч.2 ст. 195 Сімейного кодексу України, на яку посилається заявник («Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.») втратила чинність з 17 травня 2017 року, а отже застосуванню державним виконавцем під час здійснення розрахунку не підлягала.

У зв'язку з наведеним вище, доводи скаржника у цій частині є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.

Доводи скаржника в частині того, що він протягом тривалого часу не працював, мав проблеми зі здоров`ям, має нову дружину, не впливають на законність складеного державним виконавцем розрахунку заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому також відхиляються колегією суддів.

Посилання на те, що у виконавчому листі та у розрахунках вказана інша особа, а не скаржник повністю спростовуються поясненнями сторін про те, що рішенням про стягнення аліментів саме з ОСОБА_1 стягнуто 1/3 частину доходів на двох дітей на користь стягувача - ОСОБА_2

Скаржник по-батькові ОСОБА_1 , а в цих документах вказано ОСОБА_1, а тому судом першої інстанції цьому надана вірна оцінка, що це є описка (чи помилка), а відтак скаржник не позбавлений можливості звернутись з заявою про її виправлення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки постановлена судом ухвала відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складене 27 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова