Справа №621/2988/18
Рішення

іменем України

25 червня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шахової В.В..,

за участю секретаря судового засідання - Міненко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору б/н від 16.10.2011 року у розмірі 109579 грн. 25 коп. та судовий збір. В обґрунтування позову зазначає 16.10.2011 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, відповідач зобов`язання за договором не виконав і станом на 31.08.2018 року має заборгованість у сумі 175638 грн. 98 коп., яка складається з наступного: 2651 грн. 27 коп. заборгованість за кредитом; 167187 грн. 45 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5800 грн. 26 коп. заборгованість за пенею та комісією. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача частину заборгованості у сумі 109579 грн. 25 коп., яка складається з наступного: 2651 грн. 27 коп. заборгованість за кредитом; 106927 грн. 98 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідачем ОСОБА_1 було надано заяву про застосування загальної позовної давності до спірних правовідносин та наслідків її спливу. Враховуючи вказану позицію відповідач просить відмовити в задоволенні позову і розглянути дану заяву без його участі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розгляду справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

На підставі п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та

справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що 16.10.2011 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву в АТ КБ "ПриватБанк", в якій указано, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами та пам`яткою складає між банком та ним договір про надання банківських послуг. Цього ж дня ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Підписавши вказану анкету-заяву, ОСОБА_1 був повідомлений про зміст Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", про отримання повної інформації про умови кредитування.

Матеріали справи містять наданий АТ КБ "ПриватБанк" витяг з Умов та правил надання банківських послуг та довідку про умови кредитування.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі.

Укладення кредитного договору таким шляхом чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для набуття, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом частини 1 статті 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір укладений і виконувався сторонами.

Отже, аналізуючи вказані вище положення законодавства України, а також враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про дотримання форми договору, визначеної законом (така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 березня 2018 року у справі №263/13449/16-ц).

За умовами укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем кредитного договору від 16.10.2011 Банком надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3100 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Процентна ставка за користування кредитом становила: за тратами здійсненими з 16.10.2011 - 30 % річних на рік; з 01.09.2014 - 34,80 % річних на рік, з 01.04.2015 - 43,20 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

На підставі договору від 16.10.2011 ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та видано кредитні картки: № НОМЕР_1 та наступна перевипущена кредитна картка № НОМЕР_2 з терміном дії останньої до квітня 2016 року, що підтверджується витягом з програмного комплексу банку.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ "ПриватБанк" відповідачу, які він використовував на власний розсуд, що підтверджується виписками по картковим рахункам.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов`язок позичальника погашати заборгованість із сплати кредиту, відсотків за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з наданим банком розрахунком відповідач належним чином не виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 31.08.2018 року, за підрахунками Банку, утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути у сумі 109579 грн. 25 коп., яка складається з наступного: 2651 грн. 27 коп. заборгованість за тілом кредита; 106927 грн. 98 коп.

А) Щодо заборгованості за тілом кредита в розмірі 2651 грн. 27 коп. та заяви відповідача про застосування загальної позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Умов та Правил надання банківских послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що строк дії перевипущеної картки закінчився у квітні 2016 року включно, разом з чим закінчився і строк кредитування, тому строк позовної давності

необхідно рахувати з 01 травня 2016 року, а банк звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав, та законних інтересів 24.10.2018 року через засоби поштового зв`язку, тобто в межах трьох років, отже позовну давність щодо стягнення заборгованості за кредитом в цілому не пропущено.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 23.10.2011 року по 12.10.2015 здійснювався рух грошових коштів по особовому рахунку відповідача шляхом зняття грошових коштів з рахунку та їх часткове повернення на погашення виниклої заборгованості. Кредитний ліміт зазначений у розмірі 3100 грн. Заборгованість за тілом кредиту складає 2651 грн. 27 коп., що є меншим за встановлений кредитний ліміт.

Отже, суд дійшов висновку, що Банком доведена сума боргу за тілом кредиту у розмірі 2651 грн. 27 коп., у зв`язку з чим вона має бути стягнута з відповідача. При цьому, ОСОБА_1 вона не спростована і доказів зворотного відповідачем не надано.

Б) Щодо заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 106927 грн. 98 коп. за перід з 16.10.2011 по 31.01.2018 (зазначено позивачем у позові) та заяви відповідача щодо застосування загальної позовної давності.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6. Умов та Правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

У відповідності до пункту 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Згідно з п.п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг картка діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну її дії банком випускається картка на новий термін.

Із розрахунку заборгованості та виписці по особовому рахунку вбачається, що останній платіж по сплаті кредиту здійснено 12.10.2015 у розмірі 199,74 грн.

Відповідач наполягав на застосувані наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Умов та Правил надання банківских послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної

давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що останній платіж був здійснений відповідачем 12.10.2015 року, а з позовом до суду Банк звернувся 24.10.2018 року через засоби поштового зв`язку.

Таким чином, судом встановлено, що по щомісячних платежах Банком пропущено позовну давність до 23.10.2015 включно, у зв`язку з чим за період з 16.10.2011 до 23.10.2015 включно в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом слід відмовити у з`язку зі спливом загальної позовної давності.

Натомість, судом встановлено, що вимоги Банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають захисту з 24.10.2015 до 30.04.2016 включно виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Остання перевипущена карта була строком дії до квітня 2016 року, тобто до 30.04.2016 включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 30.04.2016 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.05.2016, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 01.05.2016. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача з 01.05.2016 забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що за період з 24.10.2015 по 30.04.2016 включно Банком нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 9594 грн. 56 коп. (дев`ята та десята колонки розрахунку за вказаний період). Вказану суму заборгованості суд вважає доведеною позивачем та неспростованою відповідачем, а відтак стягує її з відповідача на користь позивача.

В задоволенні позову Банку щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 01.05.2016 по 31.01.2018 (зазначено позивачем у позові) суд відмовляє з вищенаведених мотивів.

Враховуючи встановлені судом обставини та викладені вище висновки, з відповідача станом на 31.08.2018 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 12245 грн. 83 коп., яка складається з наступного: 2651 грн. 27 коп. заборгованість за тілом кредита; 9594 грн. 56 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 16.10.2011 по 31.01.2018 (вказаний період зазначений позивачем у позові), у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають часткому задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно (11,18%) до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89 , 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, ст.ст. 256-258, 261, 264, 267, 526, 527,530, 549, 625, 1050, 1054 ЦК України,суд -

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.10.2011 у розмірі 12245 (дванадцять тисяч двісті сорок п`ять) грн. 83 коп. на рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299, .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 196 (сто дев`яноста шість) грн. 99 коп. на рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299, .

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасника справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення складено 25.06.2019.

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50)

відповідач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

Головуючий: