ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» червня 2019 року

м. Харків

справа № 638/3610/19-ц

провадження № 22ц/818/2494/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Колтунової А.І., Маміної О.В.,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», представник відповідача Поляков В.Г.,

третя особа Публічне акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року у складі судді Омельченко К.О.

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк» про визнання недійсним договору факторингу та договору відступлення прав за договором іпотеки та просив визнати недійсним договір факторингу від 21 грудня 2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал»; визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 21 грудня 2016 року за договором іпотеки №010-2/07/1-363/1-07, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал».

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що 29 березня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Райффазен Банк Аваль» укладено кредитний договір №010-2/07/1-363-07, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 257 000,00 доларів США, та у той же день в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки №010-2/07/1-07, предметом якого є нежитлова будівля літ «Е-2» загальною площею 239,0 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказав, що 21 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та Публічне акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» уклали договір факторингу, згідно умов якого права кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний Банк».

Крім того, 21 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» уклали договір комісії, згідно умов якого банк зобов`язався за дорученням товариства за плату вчинити правочин від свого імені, але за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг», а саме укласти договір факторингу з Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль».

У цей же день, 21 грудня 2016 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» укладено договір факторингу, за умовами якого права кредитора за кредитним договором № 010-2/07/1-363-07 від 29 березня 2007 року набуло Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал».

Також, 21 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29 березня 2007 року, на підставі якого права іпотекодержателя перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал».

Вказав, що йому стало відомо, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Харківській області знаходиться виконавче провадження №41938656 з примусового виконання виконавчого листа №2-894/11, виданого 19 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 2 669 519,95 грн.

Зазначив, що придбавши право вимоги за кредитним договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, яку ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року задоволено. Постановою державного виконавця від 11 грудня 2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником.

Вказав, що виконавче провадження об`єднано з іншими у зведене виконавче провадження, призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості іпотечного майна та передано предмет іпотеки до ДП «Сетам» з метою примусової реалізації, в межах якої призначено прилюдні торги на 15 березня 2019 року.

Зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», набувши право вимоги за кредитним та іпотечним договорами у незаконний спосіб, намагається задовольнити свої вимоги за рахунок продажу з прилюдних торгів предмета іпотеки.

Вказав, що з метою недопущення порушення його права власності на предмет іпотеки шляхом його примусового продажу, вважає необхідним вжити заходи забезпечення позову про визнання договорів факторингу та відступлення права вимоги, на підставі яких товариство набуло права кредитора, недійсними, оскільки у разі задоволення позову у відповідача не буде підстав для незаконного стягнення з нього боргу за кредитним та іпотечним договорами.

Зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» має можливість в будь-який момент здійснити продаж нерухомого майна третім особам, чим буде порушено його права у випадку задоволення його позову, та відчуження майна може значно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області здійснювати примусову реалізацію нерухомого майна нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 57933338; заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» та його представникам вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно майнових прав на об`єкт нерухомості нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року, в якій ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року та 08 травня 2019 року виправлено описки, клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на нежитлову будівлю літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті; заборонено вчинення будь-яких дій щодо реєстрації та перереєстрації речових прав стосовно об`єкта нерухомого майна нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті.

Не погоджуючись з ухвалою судді, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, вирішити питання щодо судових витрат, а також притягнути позивача до відповідальності за зловживання своїми правами шляхом стягнення в дохід державного бюджету з позивача штрафу у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що встановлення судом такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно, що передано в іпотеку, та заборона вчинення щодо нього реєстраційних дій, а також збереження такого арешту на час вжиття іпотекодержателем заходів з погашення заборгованості за кредитним договором, зобов`язання за яким забезпечено предметом іпотеки, порушує права товариства як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки; що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває справа за тим самим предметом за участі тих самих сторін, та ухвалою від 13 березня 2019 року позивачу відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання про вжиття заходів забезпечення позову; що оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням правил підсудності, оскільки справа має бути віднесена до підсудності Печерського районного суду м Києва.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» необхідно задовольнити частково, ухвалу судді скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача.

Проте, з таким висновком судді першої інстанції погодитись неможливо.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно частини 2 цієї статті суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Як вбачається з виділених матеріалів справи у провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк» про визнання недійсними договору факторингу та договору відступлення прав за договором іпотеки.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року відкрито провадження у справі.

Виділені матеріали справи свідчать про те, що 29 березня 2007 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Райффазен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №010-2/07/1-363-07, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 257 000,00 доларів США, та у той же день в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між тими ж сторонами укладено договір іпотеки №010-2/07/1-07, предметом якого є нежитлова будівля літ «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6-11, 12-13).

21 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та Публічне акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» уклали договір факторингу, згідно умов якого права кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до Публічного акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний Банк» (а. с. 14-17).

21 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Міжнародний Інвестиційний Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» уклали договір комісії, згідно умов якого банк зобов`язався за дорученням товариства за плату вчинити правочин від свого імені, але за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг», а саме укласти договір факторингу з Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (а. с. 18-19).

У цей же день, 21 грудня 2016 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» укладено договір факторингу, за умовами якого права кредитора за кредитним договором № 010-2/07/1-363-07 від 29 березня 2007 року набуло Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» (а. с. 20-23).

Також, 21 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29 березня 2007 року, на підставі якого права іпотекодержателя перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» (а. с. 24-25).

Предметом спору у справі є визнання недійсними вищезазначених договорів факторингу та відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал».

Тобто, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами немайнового характеру. Будь-яких вимог щодо нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не заявлено.

Співмірність під час вжиття заходів забезпечення позову передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті судом, а саме: накладення арешту на нежитлову будівлю та заборона реєстрації прав щодо неї - не співмірні із заявленими позовними вимогами, які не носять майнового характеру.

Крім того, з виділених матеріалів справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення є предметом договору іпотеки.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Разом з тим, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не змінить правового статусу нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як предмету іпотеки.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача. Визнання ж недійсними договорів має правові наслідки, які настають незалежно від забезпечення позову.

Зазначене відповідає висновку, викладеному Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2018 року (справа № 752/7618/18, провадження № 61-46689ск18).

При цьому, позивачем не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення його порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

У своїй заяві ОСОБА_1 просив заборонити Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області здійснювати примусову реалізацію вищевказаного нерухомого майна та заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно майнових прав щодо нього.

Однак, як вбачається з виділених матеріалів справи дії щодо примусового відчуження предмета іпотеки здійснюються державним виконавцем на виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Харківській області знаходиться виконавче провадження №41938656 з примусового виконання виконавчого листа №2-894/11, виданого 19 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 2 669 519,95 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, яку ухвалою Ленінського районного суду від 23 березня 2017 року задоволено, після чого постановою державного виконавця від 11 грудня 2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником (а. с. 40-42, 43-44).

Крім того, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Харківській області знаходиться виконавче провадження №46325661 з примусового виконання виконавчого листа №642/4562/13-ц, виданого 20 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Харкова про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010-2/07/1-363-07 від 29 березня 2007 року у розмірі 438 195,62 доларів США, на предмет іпотеки згідно договору іпотеки №010-2/07/1-363/1-07 від 29 березня 2007 року, а саме: нежитлову будівлю літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його продажу на прилюдних торгах.

У вказаному виконавчому провадженні ухвалою Ленінського районного суду від 21 травня 2018 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року, також замінено стягувача на Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» (а. с. 76-77).

Постановою державного виконавця від 17 грудня 2018 року вищезазначені виконавчі провадження об`єднано з іншими у зведене виконавче провадження №57933338 (а. с. 45-46), після чого постановою від 18 грудня 2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості вказаного іпотечного майна (а. с. 47-48).

Як вбачається з інформації з сайту ДП «Сетам», вищевказаний предмет іпотеки передано на примусову реалізацію, в межах якої призначено прилюдні торги на 15 березня 2019 року (а. с. 52).

В суді апеляційної інстанції представник товариства пояснив, що борг ОСОБА_1 за кредитним договором не погасив і на сьогодні різними заходами затягує процес реалізації іпотечного майна, іпотекодержателем якого є товариство.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено судам, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, призведе до зупинення виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, що є неприпустимим.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів не вбачає підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

За таких обставин судова колегія вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_1 в задоволенні заяви.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо того, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває справа за тотожним позовом, судова колегія зазначає, що як вбачається з наданої товариством з Єдиного державного реєстру судових рішень копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року про відмову в забезпеченні позову по справі №638/5787/17-ц, предметом спору в ній є визнання недійсним договору факторингу, а у цій справі предметом спору є визнання недійсними договору факторингу та відступлення прав вимоги, тобто предмети позову різні. Разом з тим, відповідачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг», яке не є учасником справи №638/5787/17-ц. Крім того, з наданої копії неможливо встановити, чи є позивачем у справі №638/5787/17-ц саме ОСОБА_1 .

Таким чином, підстав для висновку, що позивачем заявлено тотожні позови до різних судів не вбачається, тому, клопотання товариства щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за зловживання своїми правами шляхом стягнення в дохід державного бюджету з позивача штрафу у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яке міститься в апеляційній скарзі, є необґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги про постановлення оскаржуваної ухвали з порушенням правил підсудності, судова колегія зазначає, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо направлення справи до іншого суду в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову, виходячи з вимог статті 378 ЦПК України.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» в апеляційній скарзі про стягнення на його користь з позивача судового збору за подання апеляційної скарги не підлягає задоволенню, оскільки питання щодо розподілу судових витрат у справі вирішується судом після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується, отже, зазначене клопотання є передчасним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» - задовольнити частково.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.І. Колтунова

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 26 червня 2019 року.