печерський районний суд міста києва
УХВАЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань - Винник С. М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ТОВ «ФК «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ» Тихомирова Р. Л., представника відповідача ТОВ «ФК «АВІСТАР» Остащенко О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у залі суду заяву представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» про забезпечення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТАЙМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР», треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет позову, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

З грудня 2018 року у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала вказана цивільна справа, яку ухвалою судді від 08 січня 2019 року направлено для розгляду до Печерського районного суду м. Києва, на підставі частини другої ст. 27 ЦПК України.

12 березня 2019 року матеріали цивільної справи засобами поштового зв`язку надійшли до Печерського районного суду м. Києва.

Цього ж дня для розгляду справи, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді від 14 березня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду у загальному позовному порядку /а. с. 45-46/.

У підготовчому судовому засіданні 20 червня 2019 року представником відповідача ТОВ «ФК «Авістар» подано заяву про забезпечення судових витрат, посилаючись на те, що позов є завідомо безпідставним, має штучний характер, позивачем не обґрунтовано, яким чином порушено його права оскаржуваним договором, оскільки у результат укладення такого договору статус майна не змінився, воно не вибуло з володіння власника, запис про арешт накладений по ініціативі позивача, залишився чинним, додаткові права чи обов`язки у нього не виникли, обґрунтування позову зводиться до особистих переконань позивача, без підтвердження нормою права та доказами /а. с. 134-135/.

Також зазначено, що сторона відповідача понесла судові витрати у розмірі 14 000 грн, оскільки довелося звертатися за правовою допомогою до фахівця у галузі права - адвоката, детальний опис виконаних робіт та їх результати яких міститься у додатках до відзиву на позов /а. с. 89-90, 91, 92, 93/.

Відтак представник відповідача просив суд зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок Печерського районного суду м. Києва грошову суму у розмірі 14 000 грн для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат заявника на професійну правничу допомогу, які має понести у зв`язку із розглядом справи, а у разі невнесення у визначений судом строк, залишити позов без розгляду /а. с. 94-95/.

Представник заявника - відповідача ТОВ «ФК «Авістар» підтримав свою заяву, просив задовольнити, вказуючи на викладені у ній доводи.

Представник позивача заперечував проти задоволення, просив суд відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на її необґрунтованість.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Фінтайм» підтримав заяву про забезпечення судових витрат і також просив суд її задовольнити.

Інші учасники та їх представники у судове засідання не з`явилися, заяви з процесуальних питань до суду від них не надходили.

Суд, заслухавши думку представників сторін, вивчивши заяву про забезпечення судових витрат та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 2, 4, 12 частини третьої ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини четвертої ст. 135 ЦПК України, як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач в зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: 1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Також, таке забезпечення судових витрат може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Проте, згідно вищевказаних норм стороною відповідача не доведено наявність підстав, визначених частиною четвертою ст. 135 ЦПК України, для забезпечення судових витрат, у тому числі, що позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов.

Клопотання відповідача ТОВ «ФК «Авістар» не містить доказів щодо зловживання правом на позов або подання завідомо безпідставного позову, суду не надано будь-яких об`єктивних доказів, що позивач має незадовільний майновий стан, так само, як і не надано, даних що у випадку відмови у позові, останній не зможе виконати рішення про відшкодування судових витрат.

Окрім того, звертаючись до Подільського районного суду м. Києва з даною позовною заявою, свій обов`язок щодо сплати судового збору у встановленому до вимог Закону України «Про судовий збір» позивач виконав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, як закріплено частиною першою статті 4 ЦПК України.

Однією із найважливіших гарантій забезпечення захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист безпосередньо в Основному законі України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9¬зп).

Тобто, суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець чи особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до вимог законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, в тому числі кримінальної, щодо діяння, у вчиненні якого обвинувачується, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, окрім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим, аніж визначеним частиною другою вказаної статті та частиною другою статті 5 ЦПК України, способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Виходячи з конструкції частини першої ст. 6 Конвенції, можна зробити висновок, що у ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Суд вважає за неприпустиме надавати на даній стадії судового розгляду будь-які оцінки щодо поданих сторонами доказів та утримується від передчасних висновків щодо обґрунтованості позову, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, їх належність, допустимість, достовірність суд оцінює як кожний окремо, так і їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приймаючи рішення у нарадчій кімнаті.

Керуючись ст. ст. 1-23, 43, 49, 44, 135, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» про забезпечення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТАЙМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР», треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет позову, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова