Ухвала

10 червня 2019 року

м. Київ

справа № 139/1096/18

провадження № 61-8001ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АК КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилалось на те, що відповідно до укладеного 23 березня 2008 року договору б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладення договору відбулось шляхом підписання заяви, якою ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг остання дає згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку, при цьому в будь- який момент банк може змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та порядку, встановленому договором. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з цим станом на 02 вересня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 116 175,23 грн. АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 116 175,23 грн заборгованості, яка складається: з заборгованості за кредитом у розмірі - 3 075,21 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі - 113 100,02 грн.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року, у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року. Заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати оскаржувані рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 139/1096/18 становить 116 175,23 грн, та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа є малозначною у силу вимог закону.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в касаційній скарзі зазначило, що судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку, оскільки питання, порушене у скарзі, стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судові рішення суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у справі № 755/7704/15-ц, однак АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не обґрунтовано в чому проявляється суперечність та яке фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики має ця справа. Крім того, банк зазначає, що справа має для нього виняткове значення, однак, заявником не зазначено, в чому полягає таке виняткове значення у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

З огляду на наведені доводи Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик