ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3528/19 Справа № 205/2061/18 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів (пені).

В обґрунтування позовних вимог, які неодноразово уточнювалися в ході розгляду справи, позивач посилалася на те, що рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24 вересня 2015 року і до закінчення ним навчання у вищому навчальному закладі, але не пізніше досягнення 23 років. Однак, відповідач аліменти сплачував нерегулярно, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 7285,14 грн. З наведених підстав ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку за несплату аліментів в розмірі 21765,04 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. (а.с. 3-4,17-18, 39, 56-57).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) зі сплати аліментів за період з 01 травня 2016 року по 20 лютого 2018 року у розмірі 2299 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 74,75 грн. (а.с.62-63)

З таким рішенням не погодилася позивач, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його змінити в частині стягнутої суми неустойки (пені) по сплаті аліментів, збільшивши її до 7277,42 грн. та стягнути витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. ( а.с. 115-125).

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржував, відзиву на апеляційну скаргу не надавав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається сторони у справі мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Судом встановлено, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24 вересня 2015 року і до закінчення ним навчання у вищому навчальному закладі, але не пізніше досягнення ним 23-х років.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення аліментів за період з 14 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року в сумі 1090 грн. (а.с. 8-9).

Згідно довідки-розрахунку Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області нараховані аліменти, які підлягають сплаті ОСОБА_2 : у 2015 році 3199,99 грн., сплачено 0 грн.; у 2016 році 12000 грн., сплачено 16140,24 грн.; у 2017 р. 12000 грн., сплачено 6779,08 грн.; січень-лютий 2018 року 2000 грн., сплачено 0 грн. Станом на 01 листопада 2018 року заборгованість відсутня (а.с. 51).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами у даній справі у березні 2018 року, позивач просила суд стягнути на її користь неустойку за несплату аліментів в розмірі 21765,04 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 14-37цс18, а тому повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Виходячи із наявних доказів у справі та довідки-розрахунку, наданою державним виконавцем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що неустойка (пеня) зі сплати аліментів за період, зазначений в позовній заяві - з 01 травня 2016 року по 20 лютого 2018 року становить 2299 грн. та наведений судом розрахунок заборгованості по сплаті аліментів є обгрунтованим.

Як вбачається з уточненої позовної заяви, позивач у своєму розрахунку не враховує сплачених суми аліментів у відповідні місяці, а розмір пені по сплаті аліментів розраховує як добуток одного відсотку від нарахованої суми аліментів за перший місяць та загальної кількості днів прострочення.

Однак, загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, має обраховується за формулою, наведеною вище, тобто виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку судом заборгованості по сплаті аліментів (пені).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В якості доказу витрат на правову допомогу, позивач надала договір про надання правової допомоги від 07 червня 2017 року, укладений між нею і адвокатом адвокатського об`єднання «Дніпропетровська центрально-міська юридична консультація» Скочко О.А (а.с. 27, 28).

Відповідно до п.5 зазначеного договору клієнт несе обов`язок сплатити гонорар адвокату чи його заступнику розмірі та в строк згідно договору.

Слід зазначити, вказаний договір не містить розміру гонорару, обумовленого сторонами, переліку наданих адвокатом послуг та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Матеріали справи містять квитанцію від 01 серпня 2018 року, складену адвокатом, відповідно до якої адвокат Скочко О.А. отримала від ОСОБА_1 2000 грн. за складання позовної заяви, уточненої позовної заяви та інших документів (а.с. 52).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Однак, в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок вартості кожної з послуг, які надавалися адвокатом на представництво інтересів в суді першої інстанції ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості встановити співмірність виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання кожної з послуг до заявленої суми.

Не надано доказів щодо обсягу наданих послуг адвокатом і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт).

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді