Провадження № 2/369/725/19
13.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.,
за участю секретаря Середенко Б.С.,
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Віто-Поштовської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності за набувальною давністю, -
У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивувала тим, що30 серпня 1968 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Рішенням виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих № 246/13 від 23 квітня 1968 року матері покійного чоловіка ОСОБА_4 , яка вже померла, було дозволено перебудувати власний індивідуальний житловий будинок на закріпленій за нею земельній ділянці в АДРЕСА_1 в розмірі 0,15 га.З 1971 року позивачка разом зі своєю сім`єю проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .За період з 1971 року вона постійно в ньому проживала та проживає на даний час.
Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 за набувальною давністю.
Представник позивачки, адвокат Цілуванська Світлана Сергіївна в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради та пояснення у якому просив прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.
З метою всебічного вивчення обставин справи на підставі ст.ст. 83-84 ЦПК України, судом витребувано належним чином засвідчені матеріали інвентаризаційної справи № 227 та належним чином засвідчену копію погосподарської книга на домогосподарство № 190-а по вул. Шевченка в с.Юрівка Києво-Святошинського району Київської області, належним чином засвідчену копію земельно-шнурової книги стосовно земельної ділянки, площею 0,19 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що з 30 серпня 1968 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_3 .
Від шлюбу у них народились діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вже померли.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 .
Рішенням виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих № 246/13 від 23 квітня 1968 року ОСОБА_4 (матері покійного чоловіка позивачки) було дозволено перебудувати власний індивідуальний житловий будинок на закріпленій за нею земельній ділянці в АДРЕСА_1 в розмірі 0,15 га. Матір чоловіка позивачки ОСОБА_4 вже померла.

З НОМЕР_1 року позивачка разом зі своєю сім`єю проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

16.11.2001 рокуСквирською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 652 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

16.01.2017року державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок ОСОБА_3 ОСОБА_7 , яка діяла на підставі довіреності від імені позивачки ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 344 ЦК України,особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4 ст. 344 ЦК України).

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07 лютого 2014 року вказано, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст.344 ЦК України).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Судом встановлено, що позивачка постійно на протязі останніх 17 років проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , заволоділа ним і продовжує відкрито протягом усього часу володіти і користуватись ним. Доказом відкритого володіння нерухомим майном є погосподарська книга на домогосподарство № 190-а по АДРЕСА_1 с АДРЕСА_1 та витяги з неї, підписані головою Віто-Поштовської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та скріплені печаткою.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

За ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

При розгляді справи позивачкою надано суду достатньо належних та допустимих доказів добросовісності та відкритості володіння спірним майном. Будь-яких доказів на спростування доводів позивачки відповідачем не надано.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 344 ЦК України, 12, 13, 76, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Віто-Поштовської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений 21 червня 2019 року.

Суддя Н.С.Пінкевич