Номер провадження: 22-ц/813/5558/19
Номер справи місцевого суду: 523/5302/18
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

відповідач - ОСОБА_6 ,

представник відповідачів: ОСОБА_7 ,

відповідач - ОСОБА_8 ,

відповідач - ОСОБА_9 ,

відповідач - ОСОБА_10 ,

відповідач - ОСОБА_11 ,

відповідач - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2019 року в складі судді Шепітко І.Г.,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про виділ частки спільного майна в натурі, просила виділити в натурі у приватну власність частку спільного майна, розташованого за адресою: кв. АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7 у будинку АДРЕСА_8 , відповідно до 312/1000 частки приміщення квартири, згідно висновку будівельно-технічної експертизи №43 від 15.05.2018 року; припинити право спільної часткової власності на вказану частину квартири.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору дарування від 16.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округуГребенюк І.М., ОСОБА_1 належить 312/1000 частини приміщень квартири спільного заселення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_8 , квартира АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7.

Зазначене нерухоме майно перебуває у спільній власності ОСОБА_1 та 155/1000 частини квартири ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 ; 155/1000 частини квартири ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; 261/1000 частини квартири ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою з КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» №492578.72.18 від 26.02.2018 року.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи від 15.05.2018 року №43 є технічна можливість виділення в окрему квартиру та самостійну одиницю з присвоєнням окремої поштової адреси - АДРЕСА_9 .

У судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи за відсутності, відповідно до якого підтримала позов у повному обсязі, зазначивши, що доцільним є перший варіант виділу із організацією входу в квартиру, що виділяється із частини загального коридору в запропонований до виділу коридор.

Відповідачі та їх представник до судового засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідачів надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи мотивовану тим, що він залучений до проведення слідчих дій в кримінальному провадженні. В той же час суд визнав причину неявки представника відповідачів неповажною, оскільки до вказаного клопотання не було долучено жодних доказів наявності чи відсутності таких слідчих дій взагалі, як і наявності у адвоката повноважень у вказаному кримінальному провадженні.

Матеріали справі містять відзив ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , поданий 12.02.2019 року, їх представником, адвокатом Галкіним К.О. через канцелярію суду, відповідно до змісту якого відповідачі заперечують проти задоволення позову у повному обсязі, вказавши що відомості щодо здачі іншими власниками кімнат в оренду, аморального способу життя їх орендарів, спричинення антисанітарії та конфліктів нічим не підтверджується, окрім доводів позивачки. По суті заявленого позову також зазначили що коридор загального користування не містить необхідних комунікацій, а їх встановлення, на думку відповідачів, призведе до втручання в інженерні системи загального користування, заперечували проти застосування наданого позивачем висновку експерта, вказавши, що ньому не було враховано наявність колони, що розташована ближче до входу в квартиру, не відображено сантехнічне обладнання (унітаз, душова кабіна, мийка, умивальник), вказавши, що його виконання привиде до відсутності природного освітлення коридору та отвору, через який може здійснюватися видалення диму. Крім цього відповідачі вказали, що до спору не було залучено ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а вирішення позовної заяви без їх залучення може призвести до порушення їх прав.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2019 року позов задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) у приватну власність 312/1000 частки приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_10 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, відповідно до висновку від 15.05.2018 року за №43 будівельно-технічної експертизи, І варіант виділу (графічно варіант виділу приведений в додатку №3 висновку від 15.05.2018 року за №43), що складається з наступних приміщень: житлової кімнати, площею 17,5 м2; житлової кімнати площею 18,2 м2; коридору, площею 5,7 м2; санвузлу, площею 3,8 м2; кухні, площею 8,2 м2; загальна площа - 53,4 м2, в тому числі - житлова площа - 35,7 м2, що являє собою окрему, самостійну квартиру. Вхід в квартиру, що виділяється організовано із частини загального коридору в запропонований до виділу коридор.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 312/1000 частки приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_10 , АДРЕСА_7, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам у ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. При цьому судом першої інстанції врахований висновок будівельно-технічної експертизи №43 від 15.05.2018 року.

Вказане рішення суду оскаржують в апеляційному порядку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 через представника - адвоката Галкина К.О.

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та вирішення питання судових витрат.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що суд першої інстанції неповно дослідив докази, невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Зазначено, що судом першої інстанції не правомірно відхилений відзив на позовну заяву, в якому міститься незгода з висновком будівельно-технічної експертизи №43 від 15.05.2018 року щодо відсутності колони у коридорі загального користування та замовлення на проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28.01.2019 року; не залучено до розгляду справи користувачів 117/1000 часток квартири № АДРЕСА_1-АДРЕСА_7 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які хоча не є власниками, проте користуються допоміжними приміщеннями квартири на підставі п. 1 ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; судом першої інстанції не досліджувались та не оцінювались докази, надані до відзиву на позовну заяву та що строк на подання відзиву апелянтом не був пропущений; посилаючись на не застосування судом першої інстанції норм ст. ст. 7, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не погоджується з висновками експертизи та вважає, що з спільної власності відповідачів вибуває частина загального коридору площею 1,4 м2.

Крім того, апелянт посилається на висновок експертів від 15.03.2019 року №19-502-504, з якого вбачається, що варіанти виділу, запропоновані в висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15.05.2018 року №43, не відповідають державним будівельним нормам, а будь-які інші варіанти виділу 312/1000 частки не відповідатимуть нормативно-технічним, санітарним та протипожежним нормам. При цьому зазначено, що вказаний доказ ним не було подано до суду першої інстанції, оскільки він отримав його через чотири дні після ухвалення рішення суду першої інстанції.

На вказану апеляційну скаргу представником позивача - адвокатом Черепановим О.В. подано відзив, яким він заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, постановленим з урахуванням висновку судово-будівельної експертизи та зазначає, що інших доказів по справі на час вирішення спору немає. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, судове рішення залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору дарування від 16.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., ОСОБА_1 належить 312/1000 частин приміщень квартири спільного заселення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_8 , квартира АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, що в цілому складається з семи кімнат, житловою площею 114,4 кв.м., загальною площею 174,5 кв.м.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №43 від 15.05.2018 року, проведеної на замовлення ОСОБА_1 , згідно договору №4/07/05/18 від 07.05.2018 року, враховуючи технічні, об`ємно-планувальні характеристики квартири № АДРЕСА_6, АДРЕСА_7 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4, АДРЕСА_13 та нормативно-правові вимоги галузі будівництва, 312/1000 частин кв. №613, АДРЕСА_7 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4, АДРЕСА_5 по АДРЕСА_8 може бути виділено в окрему квартиру та самостійну одиницю з присвоєнням окремої поштової адреси - АДРЕСА_10 / АДРЕСА_7 у зв`язку з тим, що утворена квартира: може мати окремий вхід; може самостійно функціонувати (може мати всі необхідні житлові та підсобні приміщення згідно нормативних вимог); виділення даної частки в окрему квартиру відповідає вимогам ДБН; є можливість підключення до самостійних інженерних мереж із встановленням лічильників.

У вказаному висновку експертом запропоновано два варіанти виділу належної позивачу частки.

Відповідно до І варіанту утворюється самостійна квартира загальною площею 53,4 м2, в тому числі житловою - 35,7 м2 із наступним складом приміщень: житлова кімната, площею 17,5 м2; житлова кімната, площею 18,2 м2; коридор, площею 5,7 м2; санвузол, площею 3,8 м2; кухня, площею 8,2 м2.

По даному варіанту експертом пропонується два варіанти організації окремих входів, що виділяються: із сходової клітини в житлову кімнату через отвір, утворений в несучій стіні; із частини загального коридору в запропонований до виділу коридор. Графічно І варіант виділу приведений у додатку №3 до експертизи.

Відповідно до ІІ варіанту утворюється самостійна квартира загальною площею 46,7 м2, в тому числі житловою - 35,7 м2 із наступним складом приміщень: житлова кімната, площею 17,5 м2; житлова кімната, площею 18,2 м2; коридор, площею 1,3 м2; санвузол, площею 2,5 м2; кухня, площею 7,2 м2.

По даному варіанту експертом пропонується два варіанти організації окремих входів, що виділяються: із сходової клітини в кімнату через отвір, утворений у несучій стіні; зберегти існуючий. Графічно ІІ варіант виділу приведений у додатку №4 до експертизи.

Доводи апеляційної скарги, що в коридорі загального користування відсутні необхідні комунікації, а їх встановлення призведе до втручання в інженерні системи загального користування, а також щодо того що у висновку будівельно-технічної експертизи не враховано наявність колони, що розташована ближче до входу в квартиру, відсутність природного освітлення коридору та отвору, через який може здійснюватися видалення диму, як і не відображення сантехнічне обладнання (унітаз, душова кабіна, мийка, умивальник) були предметом розгляду у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують. Експертним висновком було встановлено, що виділення даної частки в окрему квартиру відповідає вимогам ДБН; є можливість підключення до самостійних інженерних мереж із встановленням лічильників.

Питання необхідності залучення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , в якості співвідповідачів судом першої інстанції також було розглянуто та встановлено, що вказані особи не є співвласниками квартири, їх права не можуть бути порушенні ухваленням рішення у даній справі, тому підстави для залучення їх у якості співвідповідачів або третіх осіб відсутні.

Доводи апеляційної скарги про неврахування експертом колони у висновку є необґрунтовані, оскільки у частині висновку, що містить розрахунки, зазначається наступне: «1. Перегородки, що виділяють коридори та санвузол необхідно виконати з полегшених матеріалів (піно- або газобетону) із додатковою звукоізоляцією. 2. Ширина колон, які встановлені в центрі коридору загального користування мають розміри - 300мм х 300 мм та встановлені напроти дверних отворів в приміщенні кухні та в житлову кімнату. В місці розташування колон, ширина коридору на довжині 300 мм зменшується та становить 1,1 м, що відповідає вимогам п. 7.3.6 ДБН В .1.1-7: 2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги»: висота шляхів евакуації повинна бути не меншою ніж 2,0 м2, а їх ширина - 1,0 м». Таким чином, суд вважає, що експертом було враховано наявність колони, що розташована ближче до входу в квартиру.

Посилання апеляційної скарги на те, що додатково ОСОБА_1 було надано у власність 1,4 кв.м., є також необґрунтованими, оскільки з експертного висновку вбачається, що зазначена площа стає частиною сходової клітини.

Щодо наданого до апеляційної скарги висновку будівельно-технічної експертизи від 15.03.2019 року №19-502-504 проведеного на замовлення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 1, 4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущений строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Отже, доказування в суді апеляційної інстанції має свою специфіку, що обумовлено сутністю та значенням апеляційного провадження. Апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були дослідженні з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено. ЦПК України встановлює також можливість подання до суду апеляційної інстанції нових доказів. Апеляційний суд досліджує нові докази, якщо їх неподання до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

В абзацах другому, восьмому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що за змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК України 2004 року апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що жодних письмових клопотань про зупинення розгляду справи чи відкладення розгляду справи в зв`язку з наданням експертного висновку на замовлення представника відповідача ОСОБА_7 . або призначення повторної експертизи, тощо в суді першої інстанції відповідачами та їх представником ОСОБА_7 при розгляді справи по суті заявлено не було та судом першої інстанції не вирішувалось.

Враховуючи, що висновок будівельно-технічної експертизи від 15.03.2019 року №19-502-504 проведеного на замовлення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 поданий до суду з порушенням порядку, встановленого законом, клопотань (заяв) про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу відповідного доказу апелянтом не заявлено та матеріали справи не містять, а зазначені доводи з посиланням на причини його неподання визнані судом апеляційної інстанції неповажними, тому апеляційний суд дійшов висновку про залишення даного доказу без розгляду з підстав передбачених ст. ст. 126, 127 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянтів є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 27 червня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець