Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 299/660/16-ц

провадження № 61-35856св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року в складі судді Кашуба А. В. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Куштана Б. П., Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 20 травня 1989 року по 06 лютого 2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу було придбано житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . У цей же час було здійснено реконструкцію спірного будинку, надбудовано мансардний поверх. Після розірвання шлюбу відповідач не надає йому можливості поділити вищевказане майно, чим вчиняє перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном. Оскільки будівництво даного будинку не завершено та він не прийнятий до експлуатації, то позивач вважає себе власником будівельних матеріалів та обладнання, які використанні в процесі цього будівництва. Вартість незавершеного будівництвом будинку, відповідно до довідки Виноградівського РБТІ становила 824 008,00 грн, однак вартість матеріалів використаних при його будівництві, згідно зі звітом про оцінку майна, становила 85 382,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частини будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та визнати за ним права забудовника на Ѕ частини не зданого в експлуатацію будинку.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірний об`єкт по суті є незавершеним будівництвом, та згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, визнання права на будівельні матеріали та конструктивні елементи будинку потребується у разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва, між тим, вимога про визнання права власності сторін на об`єкт незавершеного будівництва не заявлялася. Разом з тим, вважав, що задоволення позову без зазначення (назви) цих матеріалів чи обладнання та їх вартості суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди у своїх висновках помилково посилались на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, оскільки ця справа не є аналогічною по підставам, предмету спору та обставинам спору, оскільки позивач просив визнати за ним право забудовника на спірне майно у відповідній частині, а сам будинок повністю закінчений, та фактично експлуатується. У той час як у даній справі будинок все ще не закінчений будівництвом, такий фактично не експлуатується і не введений в експлуатацію не у зв`язку із виною відповідача, а у зв`язку із тим. Що він не готовий до введення в експлуатацію, адже потребує закінчення будівельних робіт, що визнали сторони у справі. До матеріалів позову ОСОБА_1 долучив звіт про оцінку вартості будівельних матеріалів, що використані в процесі будівництва об`єкта нерухомості, проте такий звіт судами безпідставно проігноровано. Натомість, суди, відмовивши у поділі майна подружжя, перейняли на себе імперативне право позивача на формулювання предмета та підстав позову, а також визначення способу захисту порушеного права, внаслідок чого неправильно вирішили спір. Зазначав, що позивач вільний у виборі способу захисту порушеного права в судовому порядку, а спосіб захисту шляхом визнання права на частку будівельних матеріалів та конструкцій не заборонений, ані чинним законодавством, ані вищевказаною постановою Верховного Суду України. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважав вірність вибору способу захисту своїх прав та реальність поновлення порушеного та невизнаного права на спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_1 , шляхом визнання права власності на будівельні матеріали .

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заперечення на касаційну скаргу не подано

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 1989 року по 06 лютого 2015 року.

ОСОБА_2 із 2008 року була власником житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 50,1 кв. м і житловою - 23,2 кв. м. Рішенняи виконкому Виноградівської міської ради від 25 січня 2011 року ОСОБА_2 надано дозвіл на реконструкцію указаного будинку без зміни функціонального призначення та надбудову мансардного поверху. Був підготовлений проект реконструкції із надбудовою, 05 лютого 2011 року виданий будівельний паспорт, а 22 грудня 2015 року виготовлений технічний паспорт.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 19 січня 2015 року ринкова вартість будівельних матеріалів, які використані для будівництва указаного житлового будинку та допоміжних споруд складала 85 382,00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15 зроблено висновок, що «до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання».

Положеннями статті 60 ЦПК України2004 року, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15 про те, що визнаючи право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання, проте такі позивачем конкретно не заявлено, як і не встановлено, що такі містяться у звіті про оцінку майна від 19 січня 2015 року, наданого позивачем на підтвердження своїх вимог, а тому дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська