РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/625/19

Справа № 510/279/19

24.06.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок № АДРЕСА_1 , по 1/2 частини кожному.

28 березня 2018 року сторони домовилися про купівлю -продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказаний будинок.

Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно та документи на будинок, а ОСОБА_1 прийняв його, та сплатив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визначені договором гроші в розмірі 131 098 (сто тридцять одна тисяча дев`ятсот вісім) грн 00 коп., тобто фактично вступив у володіння та користування цим майном.

Позивач також домовився з відповідачами, що пізніше вони оформлять договір купівлі - продажу в нотаріальному порядку.

Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувався з відповідачами, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не однократно відмовлялися від зустрічі , у зв`язку з відсутністю вільного часу. Таким чином позивач вважає, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися , про дату, час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду по пошті надійшли заяви, відповідно до яких вони просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти задоволення позову.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок № АДРЕСА_1 , по 1/2 частини кожному.

28 березня 2018 року сторони домовилися про купівлю -продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказаний будинок.

Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно та документи на будинок, а ОСОБА_1 прийняв його, та сплатив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визначені договором гроші в розмірі 131 098 (сто тридцять одна тисяча дев`ятсот вісім ) грн 00 коп., тобто фактично вступив у володіння та користування цим майном.

Позивач також домовився з відповідачами, що пізніше вони оформлять договір купівлі - продажу в нотаріальному порядку.

Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувався з відповідачами, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не однократно відмовлялися від зустрічі , у зв`язку з відсутністю вільного часу. Таким чином позивач вважає, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору.

У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідачі передали позивачу нерухоме майно, а позивач прийняв його та сплатив належну суму.

Таким чином ОСОБА_1 правомірне володіє спірним майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права.

У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зав`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.

Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 16 лютого 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1 , який складається в цілому з житлового будинку літ. А загальною площею 38,40 кв.м, житловою площею 32,50 кв.м., підсобною площею 5,9 кв.м., підвалу літ. а-1, гаражу літ. Б, літньої кухні літ. В, вбиральні літ. Г, огорожі № 1-4, спорудження № 5.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова