Справа № 445/1046/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський О.М.
Провадження № 22-ц/811/285/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Папірянська Оксана Орестівна, про визнання права власності на 1/2 частину квартири,

в с т а н о в и л а:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вказана квартира була куплена її матір`ю та батьком у 1999 році, а тому є їхньою спільною сумісною власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати померла, однак, за життя склала заповіт від 28.03.2009 року, згідно з яким усе своє майно заповіла їй (позивачу).

Оскільки квартира зареєстрована на праві власності за її батьком відповідачем ОСОБА_1 , тому вона не може в позасудовому порядку оформити своїх спадкових прав на належну матері 1/2 частку в цій квартирі, хоча у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 27.11.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмолено.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що вказана квартира не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана відповідачем за його особисті кошти, які він отримав у спадок.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки її доводам про те, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя, оскільки батьки працювали і займались вигодівлею телят, яких продавали і отримували від цього дохід.

Вважає помилковим висновок суду про купівлю квартири за особисті кошти відповідача, які він отримав у спадок, оскільки безспірно не встановлено, що саме за ці кошти куплена квартира, вартість якої є меншою, ніж сума отриманих відповідачем у спадок грошових коштів.

Також зазначає, що суд не взяв до уваги ту обставину, що відповідач отримав у спадок грошові кошти в іноземній валюті, а квартира придбана в національній валюті за 14332 грн.

Апелянт звертає увагу, що в тексті договору не вказано, що квартира придбана за особисті кошти відповідача.

Крім того, апелянт зазначає, що в тексті оскаржуваного рішення вказано іншу квартиру, ніж ту, щодо якої заявляла вимоги позивач.

12.03.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що кошти, отримані ОСОБА_1 в порядку спадкування, використані для придбання квартири. Вважає безпідставними і не підтвердженими доказами твердження апелянта про те, що квартиру було придбано за рахунок спільних коштів подружжя. Звертає увагу, що законом не передбачено обов`язку вказувати у договорі купівлі-продажу походження грошових коштів, якими покупець оплачує за придбане майно.

В судове засідання апеляційного суду сторона позивача після відкладення розгляду справи за їхнім клопотанням повторно не з`явилась, про час і місце розгляду справи позивач та її представники були належним чином повідомлені, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с.213,214,216), у задоволенні повторного клопотання про відкладення розгляду справи колегія суддів відмовила, не визнавши поважними причини неявки представника позивача в судове засідання апеляційного суду, приватний нотаріус подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.217), а тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутності учасників справи, які не з`явились.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідача ОСОБА_1 (а.с.5-6).

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 12.01.1999 року шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_1 розірвано, однак, реєстрацію розірвання шлюбу у встановленому законом порядку проведено не було (а.с.9,53).

Спірна квартира АДРЕСА_1 куплена відповідачем ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.1999 року (а.с.18).

Відповідно до п.5 цього договору, продаж квартири вчинено за 14332 грн., які покупець ОСОБА_1 повністю сплатив продавцям до підписання договору.

На підставі цього договору відповідач ОСОБА_1 14.01.2000 року зареєстрував право власності на спірну квартиру (а.с.17,55).

За життя, його дружина ОСОБА_4 не ставила питання про поділ спірної квартири та про визнання її об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до складеного нею 28.03.2009 року заповіту у користь позивача, вона зробила розпорядження відносно всього свого майна, однак, конкретно про спірну квартиру в заповіті не вказувала (а.с.44).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Папірянською О.О. на підставі заяви позивача ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.39-47).

Згідно довідки №: ОСОБА_5 .74/98/ІВ від 13.04.2017 року, виданої Українською іноземною юридичною колегією (а.с.56), з 1998 року по 1999 рік в провадженні Укрінюрколегії перебувала справа про спадщину ОСОБА_6 , померлого в Англії. Одним із спадкоємців за заповітом був ОСОБА_1 , належні спадкові кошти були перераховані йому 21.10.1999 року на рахунок в ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в розмірі 22042,05 доларів США та 20.12.1999 року у розмірі 8930,13 англійських фунтів стерлінгів.

Відповідно до довідки ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 06.11.2017 року (а.с.83), на відкритий відповідачу ОСОБА_1 у банку 15.02.2000 року рахунок ним було внесено 13200 доларів США.

Отже, за рахунок іншої частини грошових коштів, які відповідач отримав у спадок і які йому були перераховані 21.10.1999 року та 20.12.1999 року, він купив 20.12.1999 року спірну квартиру.

Підстав для іншого висновку немає, оскільки згідно копій трудових книжок, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були працевлаштованими лише до 1996 року, на момент придбання спірного житла не працювали, до 1996 року, ОСОБА_4 працювала на посаді швеї, а ОСОБА_1 на посаді провідника пасажирського потягу (а.с.85-91).

Доказів про одержання подружжям спільних доходів, які в подальшому були використані для придбання квартири, позивачем не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна квартира не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана відповідачем за його особисті грошові кошти, отримані ним у спадок, що підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами і в повній мірі відповідає вимогам ст.57 СК України.

Інші доводи апелянта також не вказують на наявність підстав для скасування рішення суду, оскільки питання виправлення описок, допущених судом в оскаржуваному рішенні, зокрема, в адресі місцезнаходження спірної квартири, було вирішено судом першої інстанції ухвалою від 01.06.2018 року (а.с.159).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 червня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.