Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 199/6072/14

провадження № 61-10047св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В., та ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року у складі Скрипник О. Г. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 11 червня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № МL-301/253/2008, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 45 000,00 дол. США на термін до 13 червня 2022 року та зобов`язувалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому цим договором.

11 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-301/253/2008/1, за яким останній прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 всіх боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором.

08 липня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, за яким ОСОБА_1 встановлено новий графік погашення заборгованості.

27 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останній прийняв право вимоги за кредитним договором від 11 червня 2008 року № МL-301/253/2008, а також за договором поруки від 11 червня 2008 року № SR-301/253/2008/1.

Відповідач умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого творилася заборгованість у сумі 44 860,77 дол. США, яка складається із: 42 808,09 дол. США - тіло кредиту, 2 052,68 дол. США - відсотки за кредитом.

У зв`язку з наведеними обставинами банк просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку 44 860,77 дол. США заборгованості, що за курсом НБУ становить 524 702,69 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року у сумі 44 860,77 дол. США що відповідно до курсу НБУ складає 524 702,69 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1827, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, а відповідач - належним чином не виконує та має заборгованість перед банком, яку сплачувати відмовляється, тому така заборгованість підлягає примусовому стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року у сумі 44 860,77 дол. США, що відповідно до курсу НБУ складає 524 702,69 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року в частині стягнення судового збору скасовано і ухвалено в цій частині нове.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

В решті рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що останнє погашення заборгованості відповідачем відбулося 08 травня 2012 року, тому право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов`язання щодо повернення кредитних коштів у банку виникло, починаючи з травня 2012 року та протягом наступних шести місяців. Позивач звернувся з позовом до поручителя лише у липні 2014 року, тим самим втратив суб`єктивне право на застосування судових заходів захисту.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що пунктом 2.1 договору поруки визначено, що боржник зобов`язаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 13 червня 2022 року. Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, у разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Банк використав своє право на повернення кредитних коштів достроково та звернувся до суду із позовом у липні 2014 року. Таким чином відсутні підстави для визнання договору припиненим.

Також, у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою звернулася ОСОБА_1 , яка посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року та за договором поруки від 11 червня 2008 року № SR-301/253/2008/1. Судами не перевірено правильність наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості, оскільки до неї не включено всі виплати, які нею були проведені. Дійсний розмір заборгованості становить 23 677,77 дол. США, а не 44 860,77 дол. США.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначало, що доводи касаційної скарги є безпідставними. Позивачем на підтвердження факту укладення між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 червня 2012 року та розміру кредитної заборгованості надано суду належні та достатні докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що 11 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-301/253/2008, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 45 000,00 дол. США на термін до 13 червня 2022 року та взяла на себе зобов`язання повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому цим договором (а. с. 4-8).

11 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-301/253/2008/1, за яким останній прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 всіх боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором (а. с. 18-19).

08 липня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, за яким їй встановлено новий графік погашення заборгованості (а. с. 12-13).

27 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останнє прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року, а також за договором поруки № SR-301/253/2008/1 від 11 червня 2008 року (а. с. 31-39).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 16 липня 2014 року за позичальником рахується заборгованість у сумі 44 860,77 дол. США, яка складається із: 42 808,09 дол. США - тіло кредиту; 2 052,68 дол. США - відсотки за кредитом(а. с. 55).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Пунктом 4.2 договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника (пункт 4.2) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов`язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

З умов спірного кредитного договору вбачається, що боржник (а відтак і поручитель) узяли на себе зобов`язання повертати суму кредиту рівними частинами щомісяця з нарахуванням процентів на залишок заборгованості за кредитом.

Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

За умовами договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту.

Апеляційний суд наведених норм матеріального права не врахував, не звернув уваги, що строк дії поруки в договорі не встановлено, та що правовідносини поруки можуть вважатися припиненими тільки в частині окремих зобов`язань.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не з`ясував, в якій частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів порука ОСОБА_2 припинилася, а в якій частині ні, та відповідно не встановив, за який період та за якою сумою кредитної заборгованості поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання позичальником кредитних зобов`язань.

Крім того, відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої суд.

У частині четвертій статті 212 ЦПК України 2004 року зазначено, що результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті,

Апеляційний суд в порушення наведених норм процесуального права не надав оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправильного нарахування позивачем розміру кредитної заборгованості, а саме, що її дійсний розмір, відповідно до наданих нею квитанцій, складає 23 677,77 дол. США, а не 44 860,77 дол. США (а. с. 187).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надало належних доказів, що до нього перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-301/253/2008 від 11 червня 2008 року та за договором поруки від 11 червня 2008 року № SR-301/253/2008/1 є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, яким суди дали відповідну правову оцінку.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону та статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року на зазначені обставини та норми матеріального права уваги не звернув, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно врахувати правові висновки, викладені в цій постанові, об`єктивно дослідити вказані в цій постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько С. Ю. Мартєва С. П. Штелик