Справа № 703/1419/16-ц
6/703/2/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі Литвин Г.Т.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Зайвого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про повторне виселення ОСОБА_3 , -

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про повторне виселення ОСОБА_3 , посилаючись на те, що 07 липня 2009 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області було прийнято рішення по цивільній справі за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на заставне майно та виселення боржника ОСОБА_3 , яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені в повному обсязі, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSS0GK00000175 від 22 березня 2007 року в розмірі 200669 гривень 24 копійки звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу ЗАТ КБ «ПриватБанком» з укладанням від імені ОСОБА_3 , договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням ЗАТ КБ «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Даним рішенням було виселено ОСОБА_3 із зазначеної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку у ОСОБА_5 у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує в заяві, що 18 січня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 13 серпня 2010 року у зв`язку з тим, що рішення суду від 07 липня 2009 року було фактично виконано, ним винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Однак, в ході підготовки ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаної іпотечної квартири до реалізації стало відомо, що боржник самовільно вселився в квартиру АДРЕСА_1 , чим перешкоджає банку реалізовувати надане йому судом право на звернення стягнення на іпотеку, не допускає до квартири представників банку та потенційних покупців.

Просив суд повторно виселити боржника з квартири АДРЕСА_1 , виконавчий лист Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року по цивільній справі № 2-989/2009 повернути на виконання до Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції для повторного виселення зазначеної особи.

В судовому засіданні представник Банку заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач самовільно повторно вселився в квартиру АДРЕСА_1 , чим перешкоджає банку реалізовувати надане йому судом право на звернення стягнення на іпотеку та не допускає до квартири представників банку та потенційних покупців, в зв`язку з чим Банк звернувся до суду за захистом порушеного права та просив суд повторно виселити боржника з спірної квартири, виконавчий лист Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року по цивільній справі № 2-989/2009 повернути на виконання до Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції для повторного виселення зазначеної особи.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні заяви посилаючись на те, що звернення із заявою про повторне виселення законом не передбачено, позивачу необхідно було звернутися до суду із позовною заявою про, що зазначено в ухвалі Апеляційного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника заявника, представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку про її задоволення із наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2009 року позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанку» задоволені в повному обсязі, і в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSS0GK00000175 від 22 березня 2007 року в розмірі 200669 гривень 24 копійки, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу ЗАТ КБ «ПриватБанком» з укладанням від імені ОСОБА_3 , договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням ЗАТ КБ «ПриватБанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 3-4).

З постанови про відкриття виконавчого провадження головного державного виконавця Бабіченко І.Л. від 18 січня 2010 року вбачається, що на підставі виконавчого листа № 2-989, виданого 07 липня 2009 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про виселення ОСОБА_3 було відкрите виконавче провадження ( а. с. 5).

13 серпня 2010 року головним державним виконавцем Бабіченко І.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі ч. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що заочне рішення суду від 07 липня 2009 року було фактично виконано та виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Як вбачається з довідки СКП «Наш дім» №1347 від 23 червня 2016 року м. Сміла № 1347, яка видана ПАТ КБ «Приватбанк » за адресою в АДРЕСА_2 по АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають : ОСОБА_3 , 1974 року народження, ОСОБА_6 , 1981 року народження, ОСОБА_7 , 2001 року народження, ОСОБА_8 , 2010 року народження ОСОБА_9 , 1939 року народження, ОСОБА_10 , 1938 року народження (а.с. 34).

Згідно висновку від 23 червня 2016 року інспектора Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області за зверненням представника ПАТ КБ «Приватбанк» встановлено, що в м. Сміла по вул АДРЕСА_3 разом із своєю сім`єю проживає ОСОБА_3 ( а. с. 36).

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні заяви про повторне виселення ОСОБА_3 (а.с. 144).

Ухалою Апеляційного суду Черкаської області ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року скасована, а справа направлена до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області для повторного вирішення питання про виселення відповідача.

Як передбачено ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Отже, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно затримувати його виконання. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Частиною 3 статті 116 Житлового кодексу України визначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких правових підстав. Виселення цих осіб повязане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадку повного виконання рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню.

Згідно з частиною одинадцятою статті 78 Закону України "Про виконавче провадження", якщо особа самовільно вселилася в приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в цьому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Така ж за змістом норма міститься у частині десятій статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви ПАТ КБ «ПриватБанку» про повторне виселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки, як встановлено у ході розгляду даної справи, останній, всупереч існуючому рішенню суду про його виселення із вищевказаного будинку, самостійно вселився в нього, чим порушив права заявника, а відтак підлягає повторному виселенню.

Така ж позиція викладена у рішенні Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-1515/11(провадження № 61-23528св18).

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 260, 261 ЦПК України, статтею 37 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, ст. 116 ЖК України, -

ухвалив:

Заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про повторне виселення ОСОБА_3 - задовольнити.

Повторно виселити без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 із квартири, АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області протягом 15 днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Повний текст ухвали суду виготовлений 01 липня 2019 року.

Головуючий: Опалинська О.П.