Ухвала

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 2-5733/2011

провадження № 61-2656ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2011 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 травня 2011 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня

2011 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська

від 25 травня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 07 квітня 2006 року у розмірі 4 469 866,55 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 07 квітня 2006 року у розмірі 4 469 866,55 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

14 лютого 2019 року ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2011 року.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявник порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Заявник вказує, що з 02 жовтня 1999 року є дружиною відповідача у справі ОСОБА_3 . Копію оскаржуваного рішення апеляційного суду вона не отримувала, дізналась лише про його наявність, коли їй була надіслана постанова про арешт майна боржника. Отже, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2011 року порушує права та інтереси ОСОБА_3 .

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року підстави поновлення строку на касаційне оскарження, що наведені ОСОБА_3 , визнані неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня для надання обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

Указаною ухвалою повідомлено заявника про наслідки невиконання вимог суду.

28 травня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 , яка містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання мотивоване тим, що рішення апеляційного суду ухвалено за відсутності відповідачів. При розгляді вказаної справи заявник участі не брала, копії судового рішення апеляційного суду не отримувала. Також до вказаного клопотання додана заява ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_3 , в якій він підтверджує, що дійсно не повідомляв свою дружину ОСОБА_1 про те, що в судах першої та апеляційної інстанцій розглядався спір про стягнення з нього коштів та що у даній справі ухвалено рішення. Повідомляти про вказане ОСОБА_3 не вважав за необхідне, оскільки був впевнений, що це його особисті справи і стосуються виключно його.

З наведеного слідує, що наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановленому порядку, зокрема, з додержанням встановленого Цивільним процесуальним кодексом України строку. При цьому, процесуальним законом передбачено можливість поновлення пропущеного строку у разі його пропуску з поважних причин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також якісну підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявника не порушені, оскільки інших підстав пропуску строку, аніж ті, які касаційним судом вже визнані неповажними, заявник не вказав.

З аналізу змісту норми частини третьої статті 394 ЦПК України у поєднанні з положеннями статті 390 ЦПК України вбачається, що у цих нормах законодавцем встановлено правила судової процедури щодо поновлення процесуального строку за наявності поважних причин його пропуску та процесуальну заборону й обмеження щодо такого поновлення незалежно від поважності причин у випадку подання касаційної скарги після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

Виключних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, визначених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, заявник не наводить та жодним доказом такі підстави не підтверджує.

У клопотанні про поновлення процесуального строку заявник не наводить особливих та непереборних обставин, що перешкодили звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою з дотриманням процесуальних строків та які б виправдовували втручання касаційного суду у принцип правової визначеності судового рішення зі спливом більш як восьми років з моменту набрання ним законної сили.

ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем у справі ОСОБА_3 з 1999 року, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено у 2011 році, тому заявник могла бути обізнана про наявність даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а відтак, наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту четвертого частини другої статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи те, що наведені ОСОБА_3 у клопотанні підстави про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2011 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 127, 260, 394 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня

2011 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська