Ухвала

02 липня 2019 року

м. Київ

справа № 442/6348/18

провадження № 61-11795ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 . звернулась до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 травня 2019 рокуухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У червні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, в якій скаржник просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Оскарження ухвал суду першої інстанції про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (про відмову у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання), після їх перегляду в апеляційному суді (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України), у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті «судом, встановленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції є помилковим (Рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2012 року ТОВ «Фірма Верітас» проти України).

Зазначений правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц.

Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

У касаційній скарзі заявник ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції, які постановлені за наслідками розгляду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, а отже не можутьпереглядатися судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко