КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: 22-ц/824/6498/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Київ

Справа № 370/2138/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко Оленою Леонідівною, на рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року, постановлене у складі судді Мазки Н.Б.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У грудні 2017 року позивач ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 44780,82 гривень, яка складається з: 1563.60 гривень - заборгованість за кредитом; 36508.61 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4100.00 гривень заборгованість за пенею та комісією; також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина); 2108.61 гривень - штраф (процентна складова), а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне дослідження всіх обставин справи.

Вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуск строку позовної давності, не надав належної оцінки умовам договору щодо його дії, не перевірив належним чином строку дії кредитної картки.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно з анкетою-заявою та довідкою про карти клієнта відповідач отримав картки НОМЕР_8, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , НОМЕР_9 остання з них мала термін дії до 10.2017 року, тобто до 31 жовтня 2017 року.

Про факт отримання кредитної картки свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта, з якої чітко вбачається, що відповідач користувався вказаною карткою, знімав кошти з банкоматів, здійснював оплату у магазинах та через термінали самообслуговування, вказані операції є неможливими без фізичного пред`явлення кредитної картки.

Враховуючи вищезазначене та керуючись правовою позицією ВСУ яка викладена в постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 вважає, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦКУ), тобто з 31 жовтня 2017 року. Банк звернувся до суду у грудні 2017 року, тобто в межах строків позовної давності. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у грудні 2017 року, тобто після закінчення встановленого законом трирічного строку для звернення до суду за захистом порушеного права, початок якого слід рахувати зі спливом останнього дня місяця дії виданої банком картки, яким є 15.04.2014 року.

Крім того, суд звертав увагу на те, що долучена до матеріалів справи довідка про видачу карток ОСОБА_1 , так само як і роздруківка фотографії особи з однією з карток, не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази по справі, так як не підтверджують заявлені позовні вимоги, не відображають хронологію видачі карток та погоджених сторонами кредитних зобов`язань, умов договорів, додаткових угод до кредитного договору б/н від 13.04.2013 року. Суд встановив, що ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив позивач не посилається на документи, які б підтверджували підписання ОСОБА_1 додаткових угод та отримання подальших карток на виконання договору №б/н від 15.04.2013 року, не долучає відповідні докази до позовної заяви та відповіді на відзив. Долучена до матеріалів справи роздруківка фотографії ОСОБА_1 є нерозбірливою, з роздруківки не видається за можливе встановити ні номера картки, ні строку її дії, що унеможливлює встановлення судом відповідності між відомостями, вказаними у відповіді на відзив та даними долучених матеріалів.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони суперечать наявним у матеріалах справи доказам, зроблені без належного з`ясування усіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

Судом встановлено, що 15.04.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до підписаної відповідачем ОСОБА_1 анкети-заяви позичальника від 15 квітня 2013 року відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Як вбачається з відзиву відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, він не заперечував факту укладення між сторонами кредитного договору на умовах, що зазначені у позовній заяві, натомість просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, посилаючись на те, що останній платіж було здійснено ним 31 січня 2014 року в сумі 120 грн.

Разом з тим, застосовуючи наслідки спливу строків позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що видана відповідачу картка діяла до 15 квітня 2014 року, а з даним позовом до суду банк звернувся у грудні 2017 року. При цьому надані позивачем докази тих обставин, що відповідачу також були видані інші кредитні картки в межах дії зазначеного кредитного договору, зі строком дії до жовтня 2017 року судом не прийняті до уваги як належні та допустимі докази.

Проте такі висновки колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом заборгованості відповідача. З вказаної виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів.

З вказаної банківської виписки вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було видано декілька кредитних карт. Так, основною зазначено карту з номером № НОМЕР_1 . Також у банківській виписці відображено, що:

- по карті № НОМЕР_8 здійснювались операції по придбанню товарів у період до 28.12.2013 року;

- по карті № НОМЕР_6 здійснювались платіжні операції у період з 31 січня 2014 року по 01 березня 2014 року, в тому числі 01 лютого 2014 року здійснювалось придбання продуктів у Еко-маркеті на суму 205 грн. 62 коп.; а 08 лютого 2014 року - придбання продуктів у магазині «Добре» по пр. Перемоги13б у м. Києві на суму 14 грн. 35 коп. ( а.с. 144).

Згідно з довідкою, виданою АТ КБ «Приватбанк» 27.09.2018 року, картка під номером № НОМЕР_6 мала термін дії до жовтня 2017 року ( а.с. 148).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців із моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16.

Враховуючи, що строк дії картки встановлений до останнього дня місяця жовтня 2017 року, з позовом до суду банк звернувся 05 жовтня 2017 року, то встановлений ст. 257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредиту банком не пропущено.

Доводи відповідача у заяві про застосування строків позовної давності про те, що строк позовної давності слід обраховувати від останнього здійсненого ним платежу 31 січня 2014 року на суму 120 грн., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за даним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що платіж на суму 120 грн., який визнається відповідачем, відповідно до даних банківської виписки, яка є належним та допустимим доказом у справі, здійснений відповідачем саме по карті № НОМЕР_6 , яка мала термін дії до жовтня 2017 року ( а.с. 144, 148).

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості за кредитом складає 1563 грн. 60 коп. Зазначена сума заборгованості по кредиту співпадає із сумою, визначеною у банківській виписці, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати зазначену суму необґрунтованою.

Відповідно до даних банківської виписки з карткового рахунку та розрахунку заборгованості , сума заборгованості у розмірі 1563 грн. 60 коп. виникла станом на 01 квітня 2014 року та не була погашена протягом строку дії картки - до 31 жовтня 2017 року, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, решта позовних вимог задоволенню у повному обсязі не підлягають з наступних підстав.

Враховуючи наявність заяви відповідача про застосування строку позовної давності, а також встановлених обставин, що за умовами договору відповідач повинен сплачувати проценти за користування кредитом щомісяця, то проценти можуть бути стягнуті лише в межах трирічного строку позовної давності та з урахуванням строку дії кредитної картки, оскільки після спливу строку кредитування у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Оскільки з матеріалів справи встановлено, що банк звернувся до суду з позовом в межах строку дії картки - 05 жовтня 2017 року, то проценти можуть бути стягнуті в межах строку позовної давності - за останні три роки перед зверненням до суду, а саме : з 05 жовтня 2014 року по 31 серпня 2017 ( термін обмежений розрахунком позивача) та становить 1061 день.

Разом з тим, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного сторонами договору, були ним змінені в односторонньому порядку.

Дослідженням долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості встановлено, що позивачем нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки: до 31.08.2014 року включно - 30 % річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року включно - 34,8% річних, з 01.04.2015 року - 43,2% річних (а.с.4,5).

У тому числі, як установлено апеляційним судом, з 01.04.2014 року була змінена формула нарахування відсотків (відсотки нараховуються як на тіло кредиту, так і на нараховані відсотки та санкції в попередньому періоді, а також застосовується кратність-2, що значно, в рази, змінює нараховані відсотки), що є порушенням п.2.1.1.12.6.3 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого відсотки за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються на дату їх сплати, передбачену п.2.1.1.12.4 та п.2.1.1.12.5, при цьому відсотки нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту та/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт стає простроченим кредитом.

Крім того, встановлено, що укладеним між сторонами договором, в тому числі вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що в межах заявлених позовних вимог, визначена при укладенні договору процентна ставка - 30% річних є фіксованою та не може змінюватися протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до Тарифів Банку, оскільки без дотримання вимог ст.1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.

Виходячи з наведеного, а також досягнутих сторонами істотних умов при укладенні договору, з урахуванням фактично використаних позивачем кредитних коштів ( сум заборгованості за кредитом як поточної так і простроченої), зазначеної в розрахунку кількості днів користування коштами та відсоткової ставки 30% річних, а також, враховуючи, що згідно з умовами п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік, відсотки за використані відповідачем кредитні кошти (кредитний ліміт) перераховані колегією суддів за ставкою 30% річних за період у межах строку позовної давності з 05 жовтня 2014 року по 31 серпня 2017 року, що складає 1061 день.

Таким чином, сума процентів за вказаний період за процентною ставкою 30% річних, нарахованих на суму поточної заборгованості 1403,7 грн. становить 1241 грн. 10 коп.; сума процентів за подвійною процентною ставкою 60% на суму простроченої заборгованості 159 грн. 90 коп. за вказаний період становить 282 грн. 75 коп. Отже, загальна сума процентів, яка підлягає стягненню, становить 1523 грн. 85 коп. Решта позовних вимог про стягнення процентів задоволенню не підлягають.

Щодо стягненні пені на суму 4100 грн., то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем також заявлені позовні вимоги про стягнення штрафу (фіксованої і процентної складової), тоді як відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6- 2003ці 15 від 23 жовтня 2015 року.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі 500 грн. ( фіксована частина) та 154 грн. 37 коп. (процентна складова - 5% від суми задоволених позовних вимог).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви - 1600 грн. та судового збору за подання апеляційної скарги - 2400 грн., а всього 4000 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко Оленою Леонідівною, - задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2018 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карки платників податків НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитом - 1563 грн. 60 коп., заборгованість за процентами - 1523 грн. 85 коп., штраф ( фіксована частина) - 500 грн., штраф ( процентна складова) - 154 грн. 37 коп., а всього стягнути - 3741 грн. 82 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 4000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.