н/п 2-о/490/17/2019 Справа № 487/2653/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
19 червня 2019 року м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А. ,
при секретарі - Дудник Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :
У травні 2018 року заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити юридичний факт, що вимушене переселення її та її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квітні 2014 року з окупованої та незаконно анексованої Автономної Республіки Крим, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території АР Крим та м. Севастополя, України.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Севастополь народилася ОСОБА_1 08.04.2005 р. одружилась з ОСОБА_4 , від якого мають двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 09.04.2014 року заявники були вимушені переміститися з Автономної Республіки Крим, АДРЕСА_1 , до АДРЕСА_2 , про що свідчать довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №, №, № від 01.09.2017 р.
Заявники зазначають, що саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупацією Російською Федерацією частини території Донецької області порушено цілу низку їхніх прав і свобод, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і Протоколами №№1 і 4 до неї, зокрема: право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу та особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті та релігії.
Звернення до суду в порядку окремого провадження із даною заявою про встановлення юридичного факту, що їхнє вимушене переселення з окупованої території АР Крим відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території АР Крим та м. Севастополь зумовлене тим, що вони мають на меті визначити свій статус як осіб, які перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що зумовлює виникнення у них прав та обовязків, передбачених вказаною Конвенцією, іншими нормами національного і міжнародного права.
Ухвалою від 05.03.2019 р. справу прийнято до провадження суддею Гуденко О.А.
Карачевська О.Ю. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримує в повному обсязі.
Представники заінтересованих осіб Міністерства соціальної політики України та Російської Федерації у судове засідання не з"явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань на адресу суду не направили.
Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи здійснив у відсутність вказаних осіб.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно ч. 1ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
За змістом ч. 2ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно ч. 1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У відповідності до п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 4 Конвенції Організації Обєднаних Націй про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року встановлено, що особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.
За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VІІ внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Аналіз наведених положень вказаного Закону свідчить про те, що підставами внутріш-нього переміщення осіб на території України може бути, зокрема, збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України«Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509«Про облік внутрішньо переміщених осіб»затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Згідно п. 1 цього Порядку довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Затверджена форма зазначеної довідки не передбачає внесення до неї відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.
Положеннями Закону України«Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»порядку підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України теж не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини її внутрішнього переміщення.
У ч.1 ст.1 Закону України«Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року №2268-VIII, який набрав чинності 24 лютого 2018 року, визначено, що тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль.
За змістом ч. 4 ст. 2 цього ж Закону відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.
При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули до Закону України«Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях»датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме20 лютого 2014 року.
Також у преамбулі до даного Закону в абзацах 14 і 15 зазначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних зєднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України; дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права.
Відповідно п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону основними напрямами захисту прав і свобод цивільного населення на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях є захист основоположних політичних і громадянських прав і свобод людини; сприяння забезпеченню відновлення порушених матеріальних прав; сприяння забезпеченню соціально-економічних, екологічних та культурних потреб.
Згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Севастополь, Україна.
08.04.2005 р. заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , після чого змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , від якого мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявники проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відмітками в паспорті заявника.
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01 вересня 2017 року №, заявник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Фактичне місця проживання/перебування - АДРЕСА_2 .
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторкан-ність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.
Враховуючи вищевикладене та оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квітні 2014 року з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим було вимушеним та відбулося саме внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та у зв`язку окупацією Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, де сімя ОСОБА_1 постійно проживала.
Встановлення цього юридично факту має правове значення для заявників, оскільки від нього залежить виникнення, зміна чи припинення їхніх особистих чи майнових прав, у яких вони вимушено беруть участь через дії Російської Федерації.
На підставі викладеного вище та керуючись ст. 4 Конвенції Організації Обєднаних Націй про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ст. 3 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України«Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» , абзац 6, 14, 15 преамбули, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 6 Закону України«Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», ст. ст.10,13,76,82,89,259,263265,293,315 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом зі своїми дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в червні 2014 року з окупованої території Автономної Республіки Крим України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим України та м. Севастополя.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО