Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 242/1532/17

провадження № 61-32374св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області на рішення Селидівського міського суду Донецької області, у складі судді Пирогової Л. В., від 21 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області, у складі колегії суддів: Новосядлої В. М., Агєєва О. В., Хейло Я. В., від 07 вересня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У квітні 2017 року Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що за зверненням ОСОБА_1 їй була призначена грошова допомога на період з 01 листопада 2014 року

по 23 грудня 2014 року у розмірі 2 400 грн на місяць, з 24 грудня 2014 року

по 23 лютого 2015 року у розмірі 1 958 грн на місяць, з 24 лютого 2015 року по 23 квітня 2015 року у розмірі 1 516 грн на місяць, з 24 квітня 2015 року по 23 жовтня 2015 року у розмірі 1 768 грн на місяць, з 26 жовтня 2015 року по 25 квітня 2016 року у розмірі 1 768 грн на місяць, з 08 червня 2016 року

по 07 грудня 2016 року у розмірі 1768 грн на місяць. У результаті перевірки позивачем встановлено, що ОСОБА_1 має у власності на підконтрольній Україні території 1/2 та 1/5 частики квартир АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що порядок надання щомісячної адресної допомоги виключає можливість отримання цієї допомоги особами, які мають житло у населеному пункті, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 надмірно виплачену суму допомоги за період з 24 жовтня 2014 року по 23 квітня

2015 року, з 24 квітня 2015 року по 23 жовтня 2015 року, з 26 жовтня

2015 року по 25 квітня 2016 року, з 08 червня 2016 року по 30 вересня

2016 року у загальному розмірі 39 699,89 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 липня

2017 року у задоволенні позову Управлінню соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької областівідмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, застосувавши положення статей 1, 5 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», пунктів 2, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (у редакції на момент виникнення спірних відносин; далі - Порядок № 505), виходив із недоведеності факту подачі відповідачем документів з недостовірними відомостями про відсутність у нього у власності житлового приміщення, розташованого у регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Призначена матеріальна допомога сплачувалась ОСОБА_1 правомірно, оскільки житло, яке має у власності позивач, розташоване на території, на якій здійснювалась антитерористична операція. Судом не встановлено недобросовісності з боку позивача під час подання заяви на виплату допомоги.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що м. Селидове Донецької області відноситься до населених пунктів, в яких здійснювалась антитерористична операція на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2015 року № 1275-р. Суд апеляційної інстанції погодився з місцевим судом щодо відсутності у діях відповідача недобросовісності, оскільки бланки заяв, які заповнювала відповідач, передбачали зазначення наявності житла, розташованого в інших регіонах, ніж райони проведення антитерористичної операції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 жовтня 2014 року № 1085-р (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 травня 2015 року № 428), м. Селидове Донецької області не входило до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Оскільки відповідач має у власності житлове приміщення, яке розташоване на підконтрольній Україні території, вона не мала права на отримання грошової допомоги.

Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 24 жовтня 2014 року знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області як отримувач щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішенням начальника Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 28 жовтня 2014 року

ОСОБА_1 призначена допомога переміщеним особам на проживання

з 24 жовтня 2014 року по 23 квітня 2015 року у розмірі 2 400 грн на місяць.

У подальшому на підставі заяв ОСОБА_1 рішеннями начальника Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 19 червня 2015 року, від 18 грудня 2015 року, від 12 липня 2016 року ОСОБА_1 призначалась допомога переміщеним особам на проживання.

Згідно довідки від 14 лютого 2017 року № 1428 ОСОБА_1 за період

з 24 жовтня 2014 року по 23 жовтня 2015 року, з 26 жовтня 2015 року

по 25 квітня 2016 року, з 08 червня 2016 року по 30 вересня 2016 року нараховано щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 39 699,89 грн.

У ході проведення перевірки Управлінням соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області було встановлено, що

ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/5 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 21 вересня 2016 року.

Рішенням начальника Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області від 20 вересня 2016 року було вирішено утримати з ОСОБА_1 отримані кошти грошової допомоги за період з 24 жовтня 2014 року по 23 квітня 2015 року, з 24 квітня 2015 року по 23 жовтня 2015 року, з 26 жовтня 2015 року по 25 квітня 2016 року,

з 08 червня 2016 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 100%.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року

№ 1669-VII територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

14 квітня 2014 року відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня

2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року.

Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня

2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», відповідно до якого припинена антитерористична операція, яка була розпочата у 2014 році.

Відповідно до Наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях

з 30 квітня 2018 року.

Відповідно до пункту 5 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

30 жовтня 2014 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого м. Селидове Донецької області включено до вказаного переліку.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року

№ 1275-р затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого м. Селидове Донецької області також включено до вказаного переліку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6 Порядку № 505, у редакції, що діяла

до 02 червня 2017 року, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

У новій редакції абзац 2 пункту 6 Порядку № 505 був викладений постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370, яка набрала чинності 03 червня 2017 року.

Установивши, що м. Селидове Донецької області, на території якого розташовані належні відповідачу частки житлових приміщень, включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 надмірно виплачених грошових коштів, оскільки адресна матеріальна допомога нараховувалась відповідачу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи позивача про те, що відповідач має у власності частки житлових приміщень, які розташовані на підконтрольній території України, а тому вона не мала права на отримання грошової допомоги, є необґрунтованими, оскільки зі змісту абзацу 2 пункту 6 Порядку № 505 (у редакції, яка діяла на час здійснення виплат відповідачу) слідує, що підставою для відмови у призначенні грошової допомоги була визначена наявність у будь-кого з членів сім`ї житла, що розташоване поза межами тимчасово окупованої території України, лінії зіткнення і районів проведення антитерористичної операції.

Оскільки ОСОБА_1 має у власності тільки частки квартир, що знаходяться у населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, ОСОБА_1 мала на підставі Порядку № 505 право отримувати грошову допомогу у період з 24 жовтня 2014 року по 23 квітня 2015 року, з 24 квітня 2015 року по 23 жовтня 2015 року, з 26 жовтня 2015 року по 25 квітня 2016 року,

з 08 червня 2016 року по 30 вересня 2016 року.

Варто зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2017 року № 370 абзац 2 пункту 6 Порядку № 505 було викладено у новій редакції, згідно з якою грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Однак, вказана редакція Порядку № 505 не була чинною у період призначення і виплати відповідачу грошової допомоги, тому факт перебування у власності відповідача часток квартир, які знаходяться на території України, де органи державної влади здійснюють свої повноваження і проводиться антитерористична операція, не впливав на законність призначення і виплати відповідачу допомоги у спірний період.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 липня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович