Номер провадження 2/754/4612/19
Справа №754/2398/19
25 червня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді - Галась І.А.
при секретарі - Дмитрієвій А.А.
у відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що29.04.1998 року був укладений шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Вони з відповідачем проживали разом у шлюбі більше 10 років, однак останнім часом вони не можуть як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми - сперечаються та принижують один одного. Між ними виникають сварки та скандали, інколи вони відбуваються в присутності дітей. На її думку, спільне з Відповідачем життя не склалось, оскільки кожен має діаметрально пізні погляди на шлюб та сім`ю, обов`язки подружжя, методи виховання дітей. Відповідач постійно нехтує її інтересами, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними, їхніми дітьми та іншими членами родини на почуттях взаємної любові, поваги, взаємної допомоги. Вона не відчуває жодної підтримки від Відповідача, навіть у вирішенні простих побутових питань. Відповідач самоусунувся від участі в повсякденному житті сім`ї, він не реагує або демонструє повну байдужість на її звернення та прохання щодо виховання дітей, влаштування побуту, спільного життя, не має бажання вислухати її та не прикладає жодних зусиль для розуміння і пошуку шляхів вирішення їх спільних сімейних, особистих проблем та проблем, що пов`язані з вихованням дітей. Відповідач зовсім не піклується і про матеріальне забезпечення сім`ї. Перебуваючи у шлюбі, вона відчуває себе самотньою та може розраховувати лише на власні сили. На даний момент, хоч вони і проживають в одній квартирі, але кожен з нас живе своїм власним життям, ведення між нами спільного господарства припинено. Шлюбних відносин між нею та Відповідачем немає вже давно. У зв`язку із цим вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе.
Вони з Відповідачем намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх, але ніяких результатів це не дало. У сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча вони прикладали для цього максимально можливих зусиль. Останнім часом наші відносини переросли в більш ворожі. Відповідач став чужою людиною для неї, близькості, що була між ними на час укладення шлюбу, вже немає. Примирення з Відповідачем неможливе. Вона переконана, що збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам наших дітей, які мають істотне значення, а саме: інтересам фізичного та духовного розвитку, підтримання гармонійних сімейних відносин, побудованих на почуттях взаємоповаги, любові та взаємодопомоги, створення належних побутових умов для праці, відпочинку та навчання. В разі продовження спільного життя з Відповідачем однією сім`єю, наші з ним стосунки можуть суттєво вплинути на психіку наших дітей, їх погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі, та на формування їх світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь-якої сім`ї.
З питання щодо утримання та виховання дітей спору між нею та Відповідачем на момент подачі цієї позовної заяви немає, оскільки за їх усною домовленістю діти проживатимуть разом зі Позивачем, а Відповідач матиме можливість приймати участь у їх вихованні та утриманні. Відповідач пообіцяв матеріально забезпечувати дітей у добровільному порядку.
На момент подачі даної позовної заяви про поділ майна немає.
На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем.
Ухвалою Деснянського районного суджу м. Києва від 18 лютого 2019 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.9).
Позивач до підготовчого розгляду не з`явилась, в поданій суду заяві просила справу слухати за її відсутності.
Відповідач до підготовчого розгляду не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв.
Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою Деснянського районного суджу м. Києва від 31 травня 2019 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.22).
Позивач до судового засідання не з`явилась. Подала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.20).
Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи. Причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.
Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).
За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб 29 квітня 1998 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №140. Місце реєстрації - м. Київ, відділ реєстрації актів громадянського стану Дарницького району. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - « ОСОБА_2 », дружині - « ОСОБА_1 » (а.с.12).
Від спільного подружнього життя мають двох дітей:
?син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
?син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
За змістом положень ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Протягом розгляду справи, Позивач не виявила бажання примиритись, наполягала на розірванні шлюбу.
Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя з відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе.
Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню.
Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Враховуючи наведене та керуючись Конституцією України, ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 280,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 11 серпня 1969 року, в м. Київ, Відділ реєстрації актів громадянського стану Дарницького району, актовий запис №140, розірвати.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.