ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9587/17 Номер провадження 22-ц/814/1627/19Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 рокум. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Олійник Л.М., представника відповідача - адвоката Долі Г.О.,

розглянувши в режимі відеоконференції з Крюківським районним судом м.Кременчука в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2019 року, прийнятого під головуванням судді Нестеренко С.Г. в м. Кременчук, із складанням повного тексту рішення 28 березня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання часток у праві на житловий будинок та визнання права приватної власності на житловий будинок та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання приватної власності на житловий будинок,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , з яким перебувала на той час в шлюбі з січня 2011р., та просила визначити, що кожному з подружжя належить по Ѕ частці в будинку АДРЕСА_1 , який був придбаний 24 січня 2014р.

У лютому 2018р. ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на вказаний будинок, посилаючись на те, що він був придбаний за рахунок коштів, що належали йому особисто від продажу квартири АДРЕСА_2 .

У листопаді 2018р. ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила визнати спірний житловий будинок її особистою приватною власністю. Зазначала, придбання будинку здійснено нею за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 , а також кошти, взяті в кредит у банку та від позики від громадянина.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання часток у праві на житловий будинок та визнання права приватної власності на житловий будинок задоволено частково.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання приватної власності на житловий будинок задоволено частково.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в апеляційних скаргах (кожен окремо), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити їх позовні вимоги відповідно.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 22 січня 2011 року по 12 березня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 , за договором дарування від 29 грудня 2011 року квартиру АДРЕСА_2 .

13 листопада 2013 року ОСОБА_2 продала вказану квартиру за договором купівлі-продажу.

24 січня 2014 року ОСОБА_2 придбала житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: житлового будинку літ. А,а1, житлова площа 27,4 кв.м., загальна площа 47,9 кв.м., сараю літ. Б, огорожі № 1,2, розташованих на земельній ділянці комунальної власності.

Пунктом 1.7. даного Договору купівлі-продажу вказано, що зазначений об`єкт нерухомості (житловий будинок) набувається у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який дав заяву на згоду на придбання цього об`єкту нерухомості, яка висловлена письмово та нотаріально засвідчена приватним нотаріусом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що жодною із сторін не було доведено факту одноособового, виключно за власні кошти, придбання спірного нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 . Будь-якої згоди щодо добровільного поділу між сторонами житлового будинку також не було досягнуто, тому, суд дійшов висновку про визнання за сторонами права власності по 1/2 частині за кожним, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

У п. 3 ч. 1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/, вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Судом установлено, що спірний будинок був придбаний у власність ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 січня 20014 року, у якому його вартість визначено у розмірі 81 222 грн.

Як на доказ набуття вказаного будинку за кошти, які належали їй особисто ОСОБА_2 вказує, що нею на придбання цього будинку витрачені кошти від продажу квартири АДРЕСА_2 , а також кошти, взяті в кредит у банку та від позики.

ОСОБА_3 також зазначає, що на придбання спірного будинку витратив кошти від продажу цієї ж квартири.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Ганночкою В. М. , ОСОБА_2 , як сторона правочину, в п.1.7 зазначила, що цей об`єкт нерухомості набувається у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та її чоловіка - ОСОБА_3 , який дає заяву про згоду на придбання цього об`єкта нерухомості, яка висловлена письмово та нотаріально засвідчена, що відповідає вимогам ст.65 СК України.

Отже, достовірно знаючи про зміст наведеного пункту договору, який викладеного чітко та однозначно, подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не оскаржували його та він є чинним.

Колегією суддів встановлено, і цей факт не заперечується сторонами по справі, станом на час придбання спірного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, тому слід вважати, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно застосовані положення ст.ст. 57 та 60 СК України щодо режиму спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційних скарг та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження спрямування особистих коштів сторін саме на придбання вказаного будинку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що при вирішенні спору судом першої інстанції були вірно враховані положення чинного законодавства щодо режиму спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 02.07.2019 р.