Дата документу 01.07.2019 Справа № 335/5156/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/5156/18 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
№ 22-ц/807/2061/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/6 частку квартири,

ВСТАНОВИВ

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/6 частку квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування частини квартири від 13 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г.

Власником іншої 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 була відповідач по справі - ОСОБА_2 , але під час розгляду даної цивільної справи ОСОБА_2 уклала договір дарування на користь свого чоловіка ОСОБА_3 , який на сьогоднішній час є власником спірної 1/6 частини квартири.

Відповідач ОСОБА_3 у квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, оплаті комунальних послуг. За умови незначності частки володіння відповідача спільне користування та володіння квартирою не можливе.

У зв`язку з цим, пропонувала неодноразово придбати частку попередньому власнику ОСОБА_2 за ринковою вартістю, в тому числі письмово, але отримувала тільки усну відмову, без належного обґрунтування такого рішення. Проте жодних намірів у проживанні та користуванні спільним майном, збереження спільного майна відповідач не здійснює.

У зв`язку з тим, що частка ОСОБА_3 є незначною, а продати свою частку останній позивачу відмовляється, виділити в натурі частки неможливо, тому позивач бажає в судовому порядку припинити його право на частку у спільному майні, шляхом сплати ОСОБА_3 . ринкової вартості за попереднім внесенням на депозитний рахунок суду.

Для визначення зазначених обставин, було проведено до підготовки позову до суду будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ „Регіонального судово-експертного бюро" відповідно до вимог п. 7 ст. 102, ст. 106 ЦПК України.

Відповідно висновку експерта № 2359 Лещенка К.І. ТОВ „Регіонального судово-експертного бюро" від 15.03.2018 року визначається наступне:

Проведеним дослідженням визначено, що розробити та запропонувати на розгляд варіанти виділення в натурі належних ОСОБА_1 5/6 частин та належних ОСОБА_2 1/6 частин в квартирі АДРЕСА_1 , з технічної точки зору, з урахуванням вимог нормативних документів, що діють в області будівництва на території України, не видається за можливе, тому що на ідеальну частку в 1/6 частини покладається приміщень загальною площею 13,87 кв.м., а мінімальна площа однокімнатної квартири складає не менш 30,0 кв.м. (п. 2.22 ДБН В .2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»), також крім того розділить квартиру на дві окремі ізольовані квартири не можливо, так як відсутня технічна можливість такого переобладнання.

Дійсна (ринкова) вартість належних ОСОБА_2 1/6 частин в квартирі АДРЕСА_1 складає 123020,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, припинити відповідачу право власності на частку у спільному майні, визнати за нею право власності на 1/6 частку квартири.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування частини квартири від 13 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. (т. 1 а.с. 12-16).

Власником іншої 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 була відповідач по справі - ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 53-54).

Під час розгляду даної цивільної справи 14.08.2018 року ОСОБА_2 уклала договір дарування на користь свого чоловіка ОСОБА_3 , який на сьогоднішній час є власником спірної 1/6 частини квартири (т. 1 а.с. 166-167, 236-237).

Вимагаючи припинення права власності, позивач посилалася на те, що для цього є всі підставі, передбачені ст. 365 ЦК України.

За зазначеною нормою, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався роз`ясненнями Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) якою зроблено висновок, що відсутність конструкції «за наявності одночасно» всіх умов, перелічених в статті 365 ЦК України, свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Позивачем внесено на депозитний рахунок суду суму вартості 1/6 частки спірної квартири - 123 020,00 грн., визначеної відповідно до висновку експерта № 2359 Лещенка К.І. ТОВ „Регіонального судово- експертного бюро" від 15.03.2018 року (т. 1 а.с. 18-27, т. 2 а.с. 3).

За зазначеним експертним висновком, розробити та запропонувати на розгляд варіанти виділення в натурі належних ОСОБА_1 5/6 частин та належних ОСОБА_2 1/6 частин в квартирі АДРЕСА_1 , з технічної точки зору, з урахуванням вимог нормативних документів, що діють в області будівництва на території України, не видається за можливе, тому що на ідеальну частку в 1/6 частини покладається приміщень загальною площею 13,87 кв.м., а мінімальна площа однокімнатної квартири складає не менш 30,0 кв.м. (п. 2.22 ДБН В .2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»), також крім того розділить квартиру на дві окремі ізольовані квартири не можливо, так як відсутня технічна можливість такого переобладнання.

Дійсна, (ринкова) вартість належних ОСОБА_2 1/6 частин в квартирі АДРЕСА_1 складає 123 020,00 грн.

Тож судом було встановлено, що площа житлового приміщення, яка припадає на частку відповідача не може вважатися незначною, тому що з урахуванням загальної площі квартири становить 13,87 кв.м.( Жила площа понад 8 кв.м.).

Незважаючи на те, що спірна квартира є неподільною, що підтверджується висновком щодо технічної неможливості виділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна від 15.03.2018 року, сторони не позбавлені права визначити порядок користування квартирою.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що припинення права ОСОБА_3 на 1/6 частку спірного майна завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника, так як він не має іншого окремого житла, за запропоновану позивачем суму 123 020,00 грн. він не зможе придбати окреме житло.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_2 навмисно подарувала свою частку квартири чоловікові, (здійснила удаваний правочин), щоб уникнути задоволення позову, є припущенням, а крім того зазначений договір дарування не оспорений, не визнаний судом недійсним, а тому суд першої інстанції правильно досліджував питання про те, чи не будуть порушенні права та завдана шкода саме інтересам власника ОСОБА_3 .

У апеляційній скарзі позивач не посилається на те, що відповідач Матвєєв має інше житло, не спростовує висновків суду першої інстанції про те, що припинення права власності відповідача ОСОБА_2 завдасть істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 1 липня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков