Провадження № 2-з/522/449/19
Провадження № 2-з/522/455/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши заяви ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), третя особа Державний нотаріус Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи Катерина Георгіївна ( м. Одеса, вул. Рішельєвська, 67) , Державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович ( Одеська область, м. Біляївка, вул. Кіпенко, 9) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), третя особа Державний нотаріус Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи Катерина Георгіївна ( м. Одеса, вул. Рішельєвська, 67) , Державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович ( Одеська область, м. Біляївка, вул. Кіпенко, 9) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2018 року, була задоволена заява про забезпечення позову та накладений арешт на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 23,7 кв.м. власником якого є ОСОБА_1 , а також заборониа будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії (в тому числі відчуження) щодо квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 23,7 кв.м, до розгляду справи по суті.

18.06.2019 року та 19.06.2019 року ОСОБА_1 , через свого представника були подані заяви про скасування заходів забезпечення позову та про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, в яких заявник просить змінити заходи забезпечення позову шляхом передання майна, що є предметом спору, на збереження іншим особам, а саме ОСОБА_4 . Вимоги в обох заявах є ідентичними, у зв`язку з чим, суд вважає за можливий їх спільний розгляд.

Розгляд даних заяв просить здійснити у відсутність відповідача.

Представник позивача надав заяву в якій заперечує проти задоволення заяв.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов висновку, що заяви ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2018 року, були вжити заходи забезпечення позову та накладений арешт на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 23,7 кв.м. власником якого є ОСОБА_1 , а також заборона будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії (в тому числі відчуження) щодо квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 23,7 кв.м.

При цьому суд виходив з того, що заходи забезпечення позову вчинені щодо предмету позову, вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.

Відповідно до статті 149 Цивільного процесуального Кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, розглядаючи заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, у суду були розумні підстави вважати, що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд також керувався положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини.

Так, стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 17 грудня 2018 року по справі № 914/970/18, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З цих самих підстав суд вважає, що заяви ОСОБА_1 , в яких він просить змінити заходи забезпечення позову шляхом передання майна, що є предметом спору, на збереження іншим особам, а саме ОСОБА_4 є необгрунтованими та задоволенню не підлягаєть.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 156 ЦПК України, за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.149-158, 258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяв ОСОБА_1 про заміну заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), третя особа Державний нотаріус Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи Катерина Георгіївна ( м. Одеса, вул. Рішельєвська, 67) , Державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович ( Одеська область, м. Біляївка, вул. Кіпенко, 9) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя