справа №176/677/18
провадження №2/176/298/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 рокуЖовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

при секретарі Петренко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем як позичальником умов кредитного договору №б/н від 26.01.2007 року, у зв`язку з чим станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 91024 грн. 47 коп., яку просить стягнути.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 26.01.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованостіза кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, погодили, що кредитний ліміт Банк має право зменшити або збільшити в будь-який момент.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, у зв`язку із чим виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 91024,47 грн., з яких:8917,94 грн. - заборгованість за кредитом; 73807,05 грн. - заборгованість з відсотків за користування кредитом; 3488,79 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4310,69 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач АТ КБ "ПриватБанк", належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду у судове засідання свого представника не направив. В матеріалах справи міститься заява представника позивача за довіренністю ОСОБА_2 про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник Брагін Д.О., належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позову заперечували, надавши відзив на позовну заяву, в якому зазначили наступне, що в 2007 році в ПАТ КБ "ПриватБанк" (на той час) він отримав кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 1500 грн., який в подальшому був збільшений: в 2011 році до 3392,00 грн. та в 2015 році до 4000 грн. Інших кредитів він не отримував. Збільшення кредитного ліміту до 21600 грн. не було. Це також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є в матеріалах справи. Із даного розрахунку слідує, що до 25.07.2007 року він взагалі не користувався кредитними коштами і лише з 26.07.2014 року по дату пред`явлення цього позову кредитний ліміт максимум складав 5292,36 грн. Окрім того, як слідує із даного розрахунку, позивачем в односторонньому порядку було підвищено базову відсоткову ставку з 22,80% річних до 43,20% (з 10.01.2007 року по 31.12.2012 року - 22,80%; з 01.01.2013 року по 29.08.2012 року - 30%; з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 34,80% та з 01.04.2015 року по 28.02.2018 року - 43,20%). Вважає, що розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом є занадто завищеним, навіть при врахуванні процентної ставки 43,20%. Заявлена сума відсотків в розмірі 73807 грн. 05 коп. є необгрунтованою і недоведеною. Також зазначив, що відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, ПАТ КБ "ПриватБанк" дійсно має право проводити зміни тарифів. При цьому, ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Встановлений договором розмір процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обгрунтованого збільшення розміру процентної ставки, а саме не надано повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки. Підстав нараховувати проценти по ставці 30,00%, 34,80% та 43,20% річних, адже наступна одностороння зміна такої ставки без повідомлення його письмово про це, є нікчемним. Крім того, просив застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, щодо стягнення з нього заборгованості за період з 10.01.2007 року по 28.02.2018 року, оскільки заборгованість по відсоткам повинна бути стягнута з нього за період з 28.02.2015 року по 28.02.2018 року у межах загальної позовної давності три роки, про що заявив у своєму відзиві на позовну заяву. Також заперечував і проти стягнення з нього пені, так як позивачем пропущений строк давності щодо її стягнення та штрафу, оскільки це подвійна відповідальність, яка не передбачена законом. Враховуючи вищевикладене просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін, оцінивши докази у справі, прийшов до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26 січня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у вигляді кредитних коштів, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 26.01.2007 р. за якою між банком і відповідачем було досягнуто умови, згідно якої банк відкрив на ім`я відповідача картковий рахунок НОМЕР_1 з відновлювальною кредитною лінією та видав кредитну платіжну картку "Універсальна" № 705842, із встановленням на неї кредитного ліміту в розмірі 1545 грн., який в подальшому було збільшено, зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 1,9% на місяць на залишок заборгованості, що відповідає 22,80% на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, підписавши відповідну анкету-заяву, відповідач зобов`язався повідомляти банк про всі зміни не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення та не заперечував проти інформування про стан його картки через e-mail або за допомогою SMS на номер телефону зазначений в заяві (а.с. 10)

Відповідні обставини були засвідчені особистим підписом позивача в заяві та підтверджуються банківською випискою по картковому рахунку (а.с. 10, 96-102).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит га сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Як слідує із наданої позивачем виписки по рахунку № НОМЕР_2 за період з 01.01.2007 р. по 16.01.2019 р., то судом встановлено, що у період з 01.02.2007 р. по 31.12.2018 р. відповідач дійсно користувався кредитними коштами на відкритому для цього рахунку відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого ліміту за допомогою кредитної картки, а саме отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів та здійснював погашення заборгованості за наданим кредитом з урахуванням нарахованих відсотків, остання операція щодо зарахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_2 була здійснена 30.06.2015 року на суму 11,21 грн.(а.с.97), що також має своє відображення і у здійсненому позивачем розрахунку заборгованості за договором (а.с. 8 на звороті), відповідні обставини не були спростовані відповідачем в наданих суду заявах по суті.

Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки.

Однак, зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував та продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк».

У зв`язку із чим, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 91024 грн. 47 коп., яка складається з:

- 8917,94 грн. - заборгованість за кредитом;

- 73807,05 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 3488,79 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина),

- 4310,69 грн. - штраф (процентна складова).

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

У своєму відзиві на позовну заяву та запереченнях відповідач заперечував щодо розміру нарахованих відсотків за користування кредитом 73807,05 грн., зазначивши, що відповідно до наданого позивачем розрахунку, позивач в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку, а саме з 1,9% до 3,6% на місяць, що відповідає з 22,80% до 43,20% річних на суму заборгованості. При цьому, його відповідача як сторони у договорі користування коштами кредитного ліміту про зміну умов кредитування та зміну відсоткової ставки повідомлено не було.

Проте, такі доводи відповідача спростовуються наданими позивачем копіями витягів з архіву sms повідомлень про збільшення відсоткової ставки за користування коштами кредитного ліміту, які відповідно до встановлених сторонами умов договору за анкетою-заявою від 26.01.2007 року, підписаною самим відповідачем ОСОБА_1 та який тим самим погодився з такими умовами та прийняв такі, були направлені ПАТ КБ "ПриватБанк" на номер телефону відповідача, який останнім для цього був зазначений в анкеті - заяві. (а.с.10 на звороті, 202-204)

Крім того, відповідач користуючись кредитними коштам, здійснюючи розрахунки через термінали в касах магазинів, здійснюючи погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту і нарахованим відсоткам після їх збільшення та повідомлення про це, не висловлював заперечень щодо зміни відсоткової ставки в бік збільшення та розміру нарахованої банком заборгованості по кредиту та відсоткам, а отже був повідомлений, обізнаний про розмір нарахованих відсотків та продовжував користуватись кредитними коштами відповідно до умов договору, які відбулися. І таким чином, суд приходить до висновку, що спростування відповідачем позовних вимог в цій частині є необґрунтованим і не спроможним.

Відповідачем та його представником у відзиві на позовну заяву та запереченнях зазначено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У разі застосування судом позовної давності, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, то суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено судом вище та підтверджено письмовими доказами відповідач ОСОБА_1 фактично користувався кредитними коштами, а отже, мав зобов`язання перед банком щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом згідно договірних зобов`язань, прийнятих на себе за анкетою - завою, а тому суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань було порушено право кредитора, за захистом якого той звернувся до суду.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом та виписок по карті №705842, остання операція щодо зарахування коштів на кредитну карту була здійснена 30.06.2015 на суму 11,21 грн.(а.с. 8, 97)

Згідно довідки, наданої позивачем кредитна картка перевипускалась один раз, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня лютого 2017 року (а.с.104).

В судовому засіданні встановлено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не із закінченням строку дії договору.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року, справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Крім того, як встановлено, вже після закінчення строку дії картки на відповідний рахунок з обслуговування кредитного ліміту SAMDN4382, що був відкритий на ім`я відповідача та обслуговувався згідно витягу з рахунку, з боку останнього також мало місце зарахування коштів у рахунок погашення заборгованості, останній раз операція здійснена 21.12.2018 року на суму 1423,86 грн. (а.с. 97 на звороті), що також свідчить про виконання обов`язку відповідачем за договором кредитного ліміту та у зв`язку з цим доводить переривання перебігу строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи та оцінюючи вищевикладені обставини, слід зазначити, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав в межах строку позовної давності, а тому вимоги відповідача щодо застосування строку позовної давності задоволенню не підлягають.

Відносно вимог про стягнення заборгованості за пенею та штрафів, то такі умови кредитування з самого початку не були обумовлені у заяві позичальника про надання банківських послуг при її підписанні та отриманні кредитної картки, матеріали справи не містять відповідних відносних і допустимих доказів про досягнення та укладення таких домовленостей між сторонами за формою договору приєднання шляхом підписання додаткових умов чи інше, правомірність таких вимог жодними доказами не доведена, а тому заборгованість за пенею та штрафами (фіксована частина та процентна складова), які зазначені позивачем одними з позовних вимог, за цих підстав в цій частині позову є не обґрунтованими та стягненню з відповідача не підлягають.

Більш того, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ "ПриватБанк" слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 28.02.2018 року в сумі 82724,99 грн., з яких: 8917,94 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 73807,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь банку необхідно стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 1586 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 626, 628, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк», , рахунок № НОМЕР_4 , МФО № 305299, заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.01.2007 року станом на 28.02.2018 року у сумі 82724 (вісімдесят дві тисячі сімсот двадцять чотири) гривні 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк», , рахунок № НОМЕР_4 , МФО № 305299, судові витрати з оплати судового збору у сумі 1586 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга сторонами безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Кучма В.В.