Провадження № 2/521/1578/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Кіліян О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та просила суд визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., спільною сумісною власністю; визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила, що 08.08.1998 року вона та відповідач зареєстрували шлюб, за час спільного життя у них народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.12.2015р. шлюб між ними було розірвано. Разом із тим, в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 26.10.2010 р. ними за спільні кошти була придбана квартира, що розташована за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м. Договір купівлі-продажу № 1778 від 26.10.2010р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., та право власності на зазначену квартиру було оформлено на ОСОБА_2 Оскільки угоди про поділ майна між нею та відповідачем не досягнуто, вона вимушена звернутися до суду із заявленими вимогами.
Позивач в судове засідання не з`явилася, однак надала заяву, в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся за адресою згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, про причини неявки не повідомив.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи, що позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважає розгляд справи проводити в заочному порядку за наявними документами, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Так судом встановлено, що 08.08.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. (а.с. 12)
У шлюбі сторін народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.13,14)
На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.12.2015р. шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 22.12.2015р. (а.с.18)
З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.10.2010р. ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 . (а.с. 43)
Вищезазначені обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Крім того у відомостях про права власності зазначено, державна реєстрацію здійснена 05.11.2010р. та зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_2 . (а.с. 15-16)
Крім того слід зазначити, що 26.10.2010р. ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену згоду на купівлю її чоловіком ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 та на укладання договору купівлі-продажу зазначеної квартири. В тексті відповідної згоди мітиться наступне: гроші, які витрачаються на придбання квартири є їхньою спільною сумісною власністю, придбане нерухоме майно також буде об`єктом права спільної сумісної власності та таке, що набувається ними за час шлюбу; при цьому стверджує, що договір купівлі-продажу укладається її чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважає вигідними для них, і укладання договору буде відповідати їхньому спільному волевиявленню. (а.с. 44)
Таким чином вищезазначена квартира являється об`єктом спільного сумісного майна подружжя, оскільки відповідно до ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене законом чи договором; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом.
Відповідно до частини 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст. 63 СК України.
Разом з тим у постановах від 25.11.2015, 12.10.2016 ВСУ висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Матеріали справи не містять спростування того, що спірне майно є об`єктом спільного сумісної власності подружжя.
Положеннями ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно вимог ст.ст.70,71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Відповідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 9-13, 76-83, 95, 133, 141, 223, 247, 263-265, 268, 274-279, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
Визнати квартиру АДРЕСА_3 що АДРЕСА_4 АДРЕСА_5 , загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 14.12.1995р. Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрований: АДРЕСА_6 ).
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_6 ) право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,9 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30-ти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строки, протягом якого розглядалася заява, не включаються до строків на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення 30 денного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня отримання копії рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Суддя: І.А.Мазун