Провадження № 2/202/1362/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 червня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: - Бєльченко Л.А.,

при секретарі: - Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

08.11.2013 року за результатами розгляду справи Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.06.2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2013 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

18.10.2016 року за результатами розгляду справи Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2016 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без змін; рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 року в частині закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Звернувшись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що 27.09.2006 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZRFWRX02523309, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4234,35 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 26.09.2008 року.

Зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 66547,26 грн., що складається з: 4085,33 грн. заборгованості за тілом кредиту; 15913,14 грн. заборгованості за відсотками; 2049,52 грн. - заборгованості за комісією; 40854,16 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини; 3145,11 грн. процентної складової.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь з ПАТ «Акцент-Банк» суму боргу у розмірі 10000,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду письмові заперечення проти позову, у котрих зазначив, що договір поруки був укладений між сторонами 20.10.2010 року, фактично в той же день позивач знав про порушення свого права, отже договір поруки з 20.10.20110 року вважається припиненим. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач звернувся до суду з цим позовом з пропуском трирічного строку позовної давності. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову та справу розглянути за його відсутності (а.с. 224).

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.09.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZRFWRX02523309, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4234,35 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 26.09.2008 року (а.с. 7-9).

Зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом.. Відповідно до зазначеного договору поруки № 167 від 20.10.2010 року та додатку № 1 до нього, ПАТ «Акцент-банк» як поручитель відповідає перед кредитором за виконання всіх зобов`язань боржника за кредитним договором у розмірі 10 000 грн., тобто ПАТ «Акцент-банк» і ОСОБА_1 відповідають перед кредитором як солідарні боржники в частині вимог у розмірі 10 000 грн. (а.с. 5).

Позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 13.05.2013 року виникла заборгованість у розмірі 66547,26 грн., що складається з: 4085,33 грн. заборгованості за тілом кредиту; 15913,14 грн. заборгованості за відсотками; 2049,52 грн. - заборгованості за комісією; 40854,16 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини; 3145,11 грн. процентної складової..

Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 4).

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З огляду на зазначене, суд вважає встановленим, що позичальник належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим з ПАТ «Акцент-Банк», як з поручителя, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 10000,00 грн.

Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача щодо того, що під час укладання 20.10.2010 року договору поруки позивач вже знав про порушення його прав, у зв`язку з чим договір поруки є припиненим, з наступних підстав.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до пункту 8 договору поруки від 20 жовтня 2010 року, вищезазначений договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким установлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Разом з тим, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи той факт, що сторонами не заперечувалась правомірність укладеного договору поруки, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 10 000,00 грн.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити наступне. Законом України від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», котрий був опублікований у газеті Голос України 03.11.2018 року, набрав чинності 04.11.2018 року та введений в дію з 04.02.2019 року, внесено зміни, зокрема, до статті 559 ЦК України та частину 4 цієї статті викладено в новій редакції, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Відповідно до ст.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі № 37766/05 «Дімопулос проти Туреччини» суд дійшов висновку про те, що застосування змін до законодавства до правовідносин, що виникли до внесення змін до законодавства, із зворотною силою складає порушення права особи на справедливий судовий розгляд, передбачений статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Приймаючи до уваги, що відповідно до положень статті 10 ЦПК України суд при розгляд справи користується принципом верховенства права, а Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України та практика Європейського суду з прав людини є джерелом права, при вирішенні спору у цій справі суд застосовує статтю 559 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 9 укладеного між сторонами договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим Договором, встановлюється протягом п`яти років (а.с. 5).

Враховуючи, що з цим позовом до суду позивач звернувся 11.06.2013 року, тобто в межах строку позовної давності, суд не вбачає правових підстав для застосування до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» позовної давності.

За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № НОМЕР_1 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.