П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня2019 року м. Київ

Справа № 359/2253/15-ц

Провадження: № 22-ц/824/4357/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Пікуль А.А., Борисової О.В.,

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року, ухвалене не під головуванням судді Журавського В.В.,

у справі за позовом Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області в інтересах Держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровське басейнове управління водних ресурсів (після зміни назви - Міжрегіональний офіс захисних масивів дніпровських водосховищ), Управління Держземагента у Бориспільському районі Київської області, про визнання недійсними розпоряджень, державних актів, договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, витребування земельних ділянок,

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року Бориспільський міжрайонний прокуратур Київської області в інтересах Держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за результатами проведення моніторингу даних публічної кадастрової карти України, доступної в мережі Інтернет виявлено порушення вимог законодавства при відведенні спірних земельних ділянок, що належать до земель водного фонду та розташовані в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, та безоплатно вибули з власності держави у приватну власність фізичних осіб.

Рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, заступник прокурора Київської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що спірні земельні ділянки, які були передані у приватну власність відповідачам, є землями водного фонду. Бориспільська районна державна адміністрація надала спірні земельні ділянки. діючи у порушення вимог ст. ст. 58, 59, 84, 122 Земельного кодексу України, за рахунок земель водного фонду та з порушенням процедури їх надання у приватну власність.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Київської області від 7 грудня 2016 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження (в частині додатку) Бориспільської районної державної адміністрації №72 від 19 січня 2010 року стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та №73 від 19 січня 2010 року (в частині додатку) стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

Визнано недійсними та скасовано державну реєстрацію державних актів:

- серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_10 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,000 га із кадастровим номером НОМЕР_2 , яка розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- серії НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_13 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,000 га із кадастровим номером НОМЕР_4 , яка розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- серії НОМЕР_5 , виданого ОСОБА_11 , на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,000 га із кадастровим номером НОМЕР_6 , що розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- серії НОМЕР_7 виданого ОСОБА_8 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,000 га із кадастровим номером НОМЕР_4 , яка розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- серії НОМЕР_8 , виданого ОСОБА_12 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,000 га із кадастровим номером НОМЕР_9 , яка розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- серії НОМЕР_10 , виданого ОСОБА_4 на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га із кадастровим номером НОМЕР_11 , яка розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- серії НОМЕР_12 , виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га із кадастровим номером НОМЕР_13 , що розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- серії НОМЕР_14 , виданого ОСОБА_6 на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га із кадастровим номером НОМЕР_15 , що розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- серії НОМЕР_16 , виданого ОСОБА_5 на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га із кадастровим номером НОМЕР_17 , що розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- серії НОМЕР_18 , виданого ОСОБА_7 на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га із кадастровим номером НОМЕР_19 , яка розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Скасовано свідоцтва на право власності на нерухоме майно:

- серія та номер НОМЕР_20 , виданий 30 серпня 2013 року реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_21 ;

- серія та номер НОМЕР_22 , виданий 30 серпня 2013 року реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 ;

- серія та номер НОМЕР_23 , виданий 30 серпня 2013 року реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_6 ;

- серія та номер НОМЕР_24 , виданий 30 серпня 2013 року реєстраційною службою Бориспільського МРУЮ ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_25 .

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_21 , НОМЕР_2 , НОМЕР_6 , НОМЕР_25 , що розташовані в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Визнано недійсними та скасовано договори купівлі-продажу земельних ділянок: від 06 квітня 2011 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_13 ;

- від 06 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_15 ;

- від 06 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_17 ;

- від 06 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_19 ;

- від 06 квітня 2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_11 ;

- від 13 липня 2010 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2 ;

- від 13 липня 2010 року, укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2 ;

- від 13 липня 2010 року, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_6 ;

- від 13 липня 2010 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_4 .

15 березня 2017 року додатковим рішенням Апеляційного суду Київської області витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки із кадастровими номерами НОМЕР_15 , НОМЕР_2 , НОМЕР_6 , НОМЕР_4 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_13 , НОМЕР_15 , НОМЕР_17 , НОМЕР_19 , НОМЕР_11 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку НОМЕР_9 , що розташовані в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області у власність держави в особі Київської обласної державної адміністрації.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 грудня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_14 , та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_15 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Київської області від 7 грудня 2016 року та додаткове рішення Апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла до Київського апеляційного суду 1 лютого 2019 року.

У судовому засіданні представник прокуратури Київської області Івашин О.Є. апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

19 січня 2010 року Головою Бориспільської РДА видано розпорядження № 73 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 19,9939 га у приватну власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району та надано ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 земельні ділянки площею по 2 га.

(т. 1 а. с.15 - 16).

На підставі цього розпорядження видано державні акти на право власності на земельні ділянки в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району площею по 2 га, а саме: НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_10 з кадастровим номером НОМЕР_2 ; серії НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_13 з кадастровим номером НОМЕР_21 ; серії НОМЕР_5 , виданий на ім`я ОСОБА_11 з кадастровим номером НОМЕР_6 ; серії НОМЕР_7 , виданий на ім`я ОСОБА_8 з кадастровим номером НОМЕР_4 ; серії НОМЕР_8 , виданий на ім`я ОСОБА_12 з кадастровим номером НОМЕР_9 . Копії державних актів знаходяться в матеріалах справи.

(т. 1 а. с.22 - 26).

Головою Бориспільської РДА видано розпорядження від 19 січня 2010 року № 72 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 14 га у приватну власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Сошниківської сільської ради Бориспільського району та надано ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 земельні ділянки площею по 2 га

(т. 1 а. с.13 - 14).

На підставі вказаного розпорядження видано державні акти на право власності на земельні ділянки в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району площею по 2 га, а саме: серії НОМЕР_10 , виданий на ім`я ОСОБА_4 з кадастровим номером НОМЕР_11 ; серії НОМЕР_12 , виданий на ім`я ОСОБА_3 з кадастровим номером НОМЕР_13 ; серії НОМЕР_14 , виданий на ім`я ОСОБА_6 з кадастровим номером НОМЕР_15 ; серії НОМЕР_16 , виданий на ім`я ОСОБА_5 з кадастровим номером НОМЕР_17 ; серії НОМЕР_28 , виданий на ім`я ОСОБА_7 з кадастровим номером НОМЕР_19 . Копії державних актів знаходяться в матеріалах справи.

(т.1 а.с.17-21).

Надалі на підставі договорів купівлі-продажу спірні земельні ділянки відчужено на користь ОСОБА_1

За договором купівлі-продажу від 13 липня 2010 року за номером в реєстрі № 3770 ОСОБА_13 відчужив на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_21 .

(т. 1 а. с.35 - 36).

За договором купівлі-продажу від 13 липня 2010 року за номером в реєстрі № 3776 ОСОБА_10 відчужив на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 .

(т. 1 а. с.39 - 40).

За договором купівлі-продажу від 13 липня 2010 року за номером в реєстрі № 3773 ОСОБА_11 відчужив на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_6 .

(т. 1 а. с.43 - 44).

За договором купівлі-продажу від 13 липня 2010 року за номером в реєстрі № 3779 ОСОБА_8 відчужив на користь ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 .

(т. 1 а. с.47 - 48).

На підставі даних договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 отримав свідоцтва про право власності на вказані земельні ділянки.

(т. 1 а. с.27 - 34).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 квітня 2011 року за реєстровим номером № 1719 ОСОБА_6 відчужила на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_15 .

(т. 1 а. с. 97).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 квітня 2011 року за реєстровим номером № 1716 ОСОБА_3 відчужив на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_13 .

(т. 1 а. с. 98).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 квітня 2011 року за реєстровим номером № 1713 ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_11 .

(т. 1 а. с. 99).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 квітня 2011 року за реєстровим номером № 1722 ОСОБА_5 відчужила на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_17 .

(т. 1 а. с. 100).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 квітня 2011 року за реєстровим номером № 1710 ОСОБА_7 відчужив на користь ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_19 .

(т. 1 а. с. 101).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що строк позовної давності пропущений, а тому викладені прокурором обставини не знайшли свого підтвердження, підстави для скасування розпоряджень Бориспільської РДА, визнання недійсними оспорюваних державних актів та договорів купівлі-продажу, а також скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно, відсутні. Вимоги про витребування спірних земельних ділянок від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави є похідними щодо вимог про визнання протиправними та скасування розпорядження Бориспільської РДА та державних актів, а отже, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується із таким висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 13 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 324, 326 Цивільного кодексу України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України при розпорядженні землею від імені Українського народу.

У відповідності до ст.ст. 19, 20 Земельного кодексу України, тобто в силу Закону, усі землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі на землі сільськогосподарського призначення й землі водного фонду.

Відповідно до ст. 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води - водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали.

Статтею 58 Земельного кодексу України та статтею 4 Водного кодексу України зазначено, що до земель водного Фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж них, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню.

Згідно з приписами ст.ст. 1, 88, 89 Водного кодексу України, ст.ст. 60, 61 Земельного кодексу України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. На земельних ділянках такої категорії, зокрема, заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і заліснення), а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив.

Згідно з приписами п. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать всі землі водного фонду, за виключенням випадків, чітко визначених цим Кодексом.

Такий єдиний випадок передбачений ч. 2 ст. 59 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Законодавством України не передбачено можливості відведення земель водного фонду у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Навпаки, на цих землях загалом заборонено їх розорювання, садівництво, городництво та встановлено особливий режим господарської діяльності.

Відповідно до листа Дніпровського басейнового управління водних ресурсів № ІД/01-15/142 від 05 лютого 2015 року земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_2 , НОМЕР_21, НОМЕР_6 , НОМЕР_4 , НОМЕР_9 , НОМЕР_11 , НОМЕР_15 , НОМЕР_17 , НОМЕР_19 , НОМЕР_13 знаходяться на безіменному острові Канівського водосховища в створі 70-71км судового ходу, а згідно ст.4 Водного кодексу України острова належать до земель водного фонду.

На підтвердження такої обставини прокурором було надано лист Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» № 01-01/350 від 21 квітня 2015 року відповідно до якого спірні земельні ділянки повністю накладаються на землі водного фонду - острів в акваторії Канівського водосховища та частково водна поверхня. Земельні ділянки відображені на викопіюванні з топографічної карти масштабу 1:10000 1993 року видання, номенклатурний аркуш М-36-62- Г-г-2, інв.2767.

(т.1 а.с. 93).

Чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Як зазначено вище статтею 59 ЗК України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Отже, спірні земельні ділянки, які є землями водного фонду, вибули з володіння держави та передані громадянам в порядку безкоштовної приватизації в порушення вимог чинного законодавства.

Однак на вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що з моменту видання Бориспільською райдержадміністрацією розпоряджень №№ 72, 73 від 19.01.10 минуло 6 років і, на думку суду, прокурор чи особа, в інтересах якої прокурором заявлено позов, мали змогу провести перевірку законності вказаного розпорядження раніше, визначаючи норму матеріального права, яка підлягає до застосування під час вирішення питання про початок відліку позовної давності у даному спорі, безпідставно послався на ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, яка пов`язує момент початку перебігу строку позовної давності із часом, коли особа могла довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захистсвого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема і державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 рокуу справі № 362/44/17).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справі № 362/44/17).

Вищевказані висновки суду про початок перебігу позовної давності з моменту прийняття оскаржуваних розпоряджень не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки вони не містять доказів інформування позивача - Київської обласної державної адміністрації про прийняття оскаржуваних розпоряджень з порушенням встановленого законодавством порядку, а з самого їх змісту неможливо безпосередньо встановити факти порушень вимог земельного та водного законодавства, оскільки в них взагалі вказано неправдиві дані про передачу землі для особистого селянського господарства, в той час, як виділені були землі водного фонду.

Згідно листа управління Держземагентства у Бориспільському районі від 20.07.15 № 4660 проектно-технічна документація щодо відведення оспорюваних земельних ділянок взагалі не обліковується, а за інформацією управління культури, національностей та релігій Київської обласної державної адміністрації від 02.06.15 № 875/01-17, Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 20.05.15 № ІС/01-15/600, управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області від 21.05.15 № 01-12/382 висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення оспорюваних земельних ділянок за рахунок земель водного фонду вказаними установами ні самостійно, ні у складі Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, не погоджувались.

Жодних доказів своєчасного виявлення органами державного контролю зазначених у позові порушень матеріали справи також не містять і відповідачами не надано.

Як зазначив в судовому засіданні прокурор, який в силу вищевказаних приписів Конституції України та Закону України «Про прокуратуру», зобов`язаний вживати заходів представницького характеру, в тому числі внаслідок бездіяльності органів державного контролю або державних органів - розпорядників землі, про допущені порушення та наявність підстав для подання даного позову прокурору стало відомо лише у лютому 2015 року за результатами комплексного опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримання інформації від Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 05.02.15 № ІД/01-15/142.

На підтвердження даної обставини, прокурором також надані листи КДП «Київгеоінформатика» від 21.04.15 № 01-01/350, АРЦ «Аерогеоінформатика» від 07.04.15 №2430/04-15.

З матеріалів справи убачається, що Київській обласній державній адміністрації стало відомо про виявлені порушення лише з моменту пред`явлення прокурором позову і відкриття провадження у даній справі, оскільки даний позов ініційовано безпосередньо прокурором. Київська обласна державна адміністрація до цього часу жодних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави та повернення незаконно переданої земельних ділянок водного фонду не вживала, в тому числі і через відсутність законодавчої можливості самостійного встановлення факту порушення інтересів держави (правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 06.06.18 року у справі № 372/1387/13), у зв`язку із чим, порушення вимог законодавства і на даний час залишається неусунутим.

На думку суду, Київська обласна державна адміністрація фактично позбавлена можливості належним чином здійснювати захист інтересів держави, в тому числі, в силу відсутності законодавчо визначеної можливості та процедури проведення відповідних перевірок дотримання вимог законодавства, а тому згідно ст. 131і Конституції України, ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний вживати заходів щодо представництва інтересів держави в суді.

Отже, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що обізнаність держави через утворені нею органи з фактом правопорушення з моменту його вчинення. Слід відмітити, що у даній справі контролюючі органи навіть не погоджували проекти відведення спірних земельних ділянок. Оскільки закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи порушення, а з часом, коли в дійсності стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів держави (зокрема, після проведеної перевірки), висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності є неправильним.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.18 у справі № 469/1203/15-ц, від 06.06.18 у справі № 372/1387/13-ц, від 20.06.18 у справі № 697/2751/14-ц.

Більше того, Велика Палата Верховного Суду у правовому висновку, викладеному в постанові від 22.05.18 у справі № 469/1203/15-ц, підкреслила, щонезаконне заволодіння землями водного фонду приватними особами є неможливим, бо їх розташування свідчить про неможливість виникнення приватного власника (а отже, і володільця).

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, що ставить їх,відповідачів, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів.

Також слід зауважити, що Верховний Суд в постанові від 21.02.18 у справі № 488/5476/14-ц висловив правову позицію про те, що відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перевірка відповідності актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам є предметом прокурорського нагляду. Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Однак, положення зазначеного Закону не зобов`язували прокурора здійснювати перевірку додержання законів при винесені будь-якого рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, а лише за наявності для цього відповідних підстав.

Застосування позовної давності до віндикаційного позову призводить до правової невизначеності, за якої суд погоджується, що позивач є дійсним власником майна, що є предметом спору, а відповідач, в свою чергу, є володільцем майна, яке підлягає витребуванню за вимогою власника на підставі ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України; правовий титул законного власника майна належним чином не припинений, а у набувача майна на законних підставах право власності не виникло з огляду на положення ст. 330 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, відмова у позові з підстав спливу позовної давності залишає спірне майно у володінні особи, яка не є його дійсним власником, і визнаючи цей факт та по суті, не спростовуючи позовних вимог, просить застосувати наслідки нібито спливу позовної давності, а законний власник - держава, в свою чергу, попри гарантії недоторканості та непорушності права власності, у тому числі і державної, не може отримати судового захисту свого права.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції) особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Таким чином, кожен з відповідачів має право заявити про сплив строків позовної давності в частині, що стосується спору про його цивільні права та позовних вимог, заявлених до нього.

У даній справі про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності заявлено лише ОСОБА_1 , який є власником окремих земельних ділянок площею 8 га із загальної площі 20 га і стороною у спорі в частині вимог щодо витребування набутих у 2013 році земельних ділянок на користь держави та має право доводити суду лише добросовісність набуття цих земель.

Ні Бориспільська районна державна адміністрація, ні інші відповідачі по справі про застосування наслідків спливу позовної давності на заявляли, а тому суд першої інстанції не мав правових підстав так входити в обговорення питання щодо застосування строку позовної давності в іншій частині заявленого позову.

Отже, ураховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги прокурора про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації, визнання недійсним та скасування договорів купівлі продажу земельних ділянок та витребування земельних ділянок в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Строк позовної давності прокурором не пропущено, а тому колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із даним позовом Бориспільський міжрайонний прокурор просив визнати протиправним та скасувати розпорядження (в частині додатку) Бориспільської районної державної адміністрації №72 від 19 січня 2010 року стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та №73 від 19 січня 2010 року (в частині додатку) стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію державних актів, виданихо ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 .. ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га кожна, які розташовані в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Крім цього, просив визнати недійсними та скасувати договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок: від 06 квітня 2011 року укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; від 13 липня 2010 року укладеними між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , ОСОБА_13 та ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_21 ; від 13 липня 2010 року укладеними між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 . Бориспільський міжрайонний прокурор також просив суд скасувати свідоцтва на право власності на нерухоме майно, видані на підставі цих договорів. Повернути земельні ділянки із кадастровими номерами НОМЕР_9 , НОМЕР_21 , НОМЕР_2 , НОМЕР_6 , НОМЕР_4 , НОМЕР_13 , НОМЕР_15 , НОМЕР_17 , НОМЕР_19 , НОМЕР_11 , що розташовані в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області у власність держави, в особі Київської обласної державної адміністрації.

Так, згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до ст.14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

За змістом ст.119 ЦПК України ( в редакції на момент пред`явлення позову) та ст.175 ЦПК України (діюча редакція), викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє вимоги.

Як убачається із матеріалів справи, у березні 2015 року Бориспільська міжрайонна прокуратура Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернулась до суду з позовом, в якому відповідачами зазначала Бориспільську районну державну адміністрацію Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , а третіми особами визначила Дніпропетровське басейнове управління водних ресурсів, Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 (т. 1 а.с.1-12)

Відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України (в редакції 2014 року) позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Прокурор скористався наданим процесуальним правом та подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, змінивши при цьому коло відповідачів у справі.

Як убачається із заяви про збільшення позовних вимог від 27.01.2016 року прокурором визначено в якості відповідачів - Бориспільську районну державну адміністрацію Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , а третіми особами - Дніпропетровське басейнове управління водних ресурсів, Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (т. 1 а. 26-34)

Суд першої інстанції розглянув спір за зміненими позовними вимогами і ухвалив рішення у справі (т. 2 а.с. 41-49).

Тобто, у даному випадку, в розрізі заявлених позовних вимог, зокрема, про визнання недійсними розпорядження, державних актів, договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, витребування земельних ділянок відповідачем є лише ОСОБА_3 .

Також слід відмітити, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Згідно ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб як співвідповідачів позивачем не заявлялось. Суд з власної ініціативи позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідачів, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, та визначений прокурором суб`єктивний склад сторін у даному позові, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області в інтересах Держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровське басейнове управління водних ресурсів (після зміни назви - Міжрегіональний офіс захисних масивів дніпровських водосховищ), Управління Держземагента у Бориспільському районі Київської області, про визнання недійсними розпорядження, державних актів, договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, витребування земельних ділянок задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 72 від 19 січня 2010 року (в частині додатку) стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , № 73 від 19 січня 2010 року (в частині додатку) стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_12 , виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га із кадастровим номером НОМЕР_13 , що розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, та скасувати його державну реєстрацію.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку НОМЕР_9 , що розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, у власність Держави в особі Київської обласної державної адміністрації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14 червня 2019 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В.Борисова

А.А.Пікуль