Справа № 149/98/19
Провадження № 22-ц/801/1269/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 рокуСправа № 149/98/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Копаничук С.Г,

суддів: Медвецького С.К. ,Оніщука В.В.

при секретарі: Богацькій О.М.

учасники справи : позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - орган опіки і піклування - Хмільницька районна державна адміністрації в особі служби у справах дітей ,

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмільницького міськрайонного суду від 08.04.2019 року, постановлене в приміщенні Хмільницького міськрайонного суду судом під головуванням Гончарук - Аліфанової О.Ю. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю органу опіки і піклування - Хмільницької районної державної адміністрації у особі служби в справах дітей про позбавлення батьківських прав,-

В с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Хмільницької районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей , про позбавлення його батьківських прав, посилаючись на те, що з 20.01.2009 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рішенням Вінницького міського суду від15.10.2016 року розірвано. Донька проживає із нею. У 2016 році ,враховуючи ,що відповідач з січня 2009 року проживає окремо у іншому місці, батьківських обов`язків не виконує , вихованням доньки не займається, не навідується, вона зверталась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, проте рішенням Хмільницького міськрайонного суду їй було у позові відмовлено. З тих пір пройшло більше року, проте відповідач поведінки та ситуації не змінив, матеріальної допомоги на утримання не надає, допустив заборгованість по аліментах, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків . Просила позбавити його батьківських прав.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 08.04.2019 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,зареєстрованого в с АДРЕСА_1 району , батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто з останнього судові витрати та витрати на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначив ,що суд не врахував, що він в міру своїх можливостей забезпечував і забезпечує дитину, бажає з нею спілкування і не є антисоціальною особою . Заборгованість по аліментах виникла у нього з поважної причини, так як у нього тимчасово не було роботи і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Спілкування з донькою дійсно носить непостійний характер, але лише через відстань та те, що позивачка не дає можливості спілкуватись із донькою та навмисно змінила номери мобільних телефонів свого та доньки .Суд не взяв до уваги насамперед інтереси дитини ,її бажання спілкування ,а також відсутність свідомого його ухиляння від батьківських обов`язків і не врахував, що позбавлення цих прав є крайнім заходом впливу на таких батьків.

У відзиві ОСОБА_1 вважає рішення законним і обгрунтованим ,а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі ,перевіривши рішення суду ,матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що з 2009 року по жовтень 2016 року позивачка та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25.10.2016 року ,а також рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 14.12.2016року, з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , додаткові витрати на неповнолітню дочку ОСОБА_4 у зв`язку з її хворобою Лайма , а також додаткові витрати пов`язані з санаторно-курортним лікуванням дочки ,що перебувають на виконанні. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 53882605, станом на 01.02.2019 року, становить 25 116,83 грн., по виконавчому провадженню № 53882846, станом на січень 2019 року розмір заборгованості становить 6483,32 грн. Вихованням дитини займається мати, а батько за час навчання дочки не з`являвся ні в садочок, ні в школу, не забирав дитину, не був на зборах, не цікавився успіхами дитини. Сусіди позивача батька дитини, за місцем проживання, ніколи не бачили. У 2016 році позивач зверталася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, який був мотивований тим, що відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон та веде антисоціальний спосіб життя. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.10.2016 року в задоволенні позову відмовлено, при цьому судом було враховано висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно висновку органу опіки і піклування Хмільницької районної державної адміністрації № 77 від 14 березня 2019 року, члени комісії органу опіки і піклування не прийняли одностайного рішення і не дали висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, покладаючись на розсуд суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що хоча орган опіки і піклування не дав висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, проте таке позбавлення відповідатиме інтересам дитини, оскільки батько вихованням її не займається, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини. За час що пройшов з попереднього рішення суду батько з донькою не налагодив спілкування і не відвідував.

Однак, колегія суддів вважає, що з таким рішенням погодитись не можна, так як останнє ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неналежною оцінкою доказів для встановлення фактичних обставин , що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей .

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 .03. 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд зазначених роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у повній мірі не врахував, у порушення ст. ст. 89 ЦПК України не з`ясував: які безспірні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, винну поведінку відповідача та свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що давали б право застосувати такий крайній захід впливу ,як позбавлення його батьківських прав ,а також що останнє на користь інтересів дитини.

З`ясування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

У справі відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_2 веде антисоціальний, аморальний спосіб життя, вчиняє злочини чи інші правопорушення.

Орган опіки і піклування Хмільницької районної державної адміністрації по питанню позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав висновку про доцільність позбавлення останнього батьківських прав не надав. Таким чином, орган опіки і піклування ,який призваний захищати інтереси дітей , не встановив підстав, що безумовно свідчили б про необхідність в інтересах дитини застосування такого крайнього заходу впливу ,як позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Натомість, суд не взяв до уваги неспростовані позивачем пояснення ОСОБА_2 про те, що він у тяжку хвилину кинувся на допомогу хворій дитині ,витрачав кошти на операцію, а також пояснення про своє бажання спілкування з донькою та причини ,які цьому перешкоджають - зміна телефонних номерів ,обставини проживання доньки в іншому місці,що не дають можливості частих зустрічей та виховання доньки .

Поведінка відповідача протягом розгляду судових позовів ОСОБА_1 також свідчить про небайдужість відповідача до дитини ,який протестує проти рішення суду про позбавлення його батьківських прав, частково погасив заборгованості за аліментами , витрачає кошти на правову допомогу ,несе судові витрати задля того, аби залишатись батьком своїй дитині. Імпульсивна поведінка відповідача під час вирішення питання про позбавлення його батьківських прав , на яку звертав увагу суд, не є підставою для задоволення позову ,а може свідчити про душевні переживання відповідача та небайдужість його до дитини .

Сама по собі наявність заборгованості за аліментами з урахуванням неспростованих пояснень ОСОБА_2 про втрату роботи також не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином , батько бажає спілкування з донькою , приймає міри до повного погашення аліментів, вини його у тому ,що він проживає в іншій місцевості, тимчасово втратив роботу і не має змоги часто спілкуватись з дитиною , немає.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_4 ,остання також бажала би спілкуватись із батьком.

Як вбачається з рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 27.10.2016 року, одним із мотивів попереднього звернення до суду з аналогічним позовом до відповідача позивач зазначала те ,що відповідач вже рік заперечує проти виїзду ОСОБА_1 з донькою за кордон як для лікування, так і працевлаштування позивача ,в той час як робота за кордоном за контрактом забезпечила б матеріальну базу всебічного розвитку дитини.

За таких обставин колегія суддів вважає ,що задоволення позову ОСОБА_1 та позбавлення батьківських прав відповідача не буде забезпечувати права та інтереси дитини та здійснюватись їй на користь.

Враховуючи все вищевикладене , бажання та можливості виконання батьківських обов`язків відповідачем у конкретній життєвій ситуації ,що склалась, думку зацікавлених у долі дитини осіб ,а також враховуючи роз`яснення вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків ,колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є необгрунтованим та не відповідає інтересам дитини.

Суд належним чином не перевірив наявність дійсних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав за п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України щодо дитини та, не маючи позитивного висновку органу опіки та піклування щодо зазначеного ,вжив такий крайній захід впливу до відповідача на шкоду інтересів дитини.

Тому колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком ,оскільки він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України) і вважає, що застосування до відповідача такої крайньої міри ,як позбавлення батьківських прав - не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.376 ЦПК України однією з підстав для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи .

Оскільки суд допустив невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону , апеляційну скаргу потрібно задовольнити , рішення суду першої інстанцій скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити.

Керуючись ст. ст.367,374,376,382,384 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду від 08.04.2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю органу опіки і піклування - Хмільницької районної державної адміністрації у особі служби в справах дітей про позбавлення батьківських прав,- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий: /підпис/ Копаничук С.Г.

Судді: /підпис/ Медвецький С.К.

/підпис/ Оніщук В.В.

Згідно з оригіналом

Суддя С.Г. Копаничук