Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 755/29500/14-ц

провадження №61-9142св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнясправу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дій незаконними, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня

2016 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_4 ,

відповідач - Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, у якому просив визнати, встановлений лікарем-психіатром діагноз незаконним, оскільки він визначений лікарем, яка не відповідала освітнім та фаховим вимогам.

2. Позовна заява мотивована тим, що під час перебування в лікарні матері позивача ОСОБА_5 в період з 14 січня 2011 року по 15 лютого 2011 року, остання, без її згоди, була оглянута лікарем-психіатром

ОСОБА_2 , яка встановила діагноз: «Церебральний атеросклероз з недоумством, сплутаністю свідомості у вечірньо-нічний час, іпохондричний синдром».

3. Позивач зазначав, що незаконні дії лікаря-психіатра ОСОБА_2. призвели в подальшому до порушення права позивача на власність, оскільки за позовом його сестри ОСОБА_3 був визнаний незаконним та скасований договір дарування квартири, яка була йому подарована матір`ю ОСОБА_5 , і саме вказаний огляд лікарем-психіатром ОСОБА_2 був взятий за основу при складанні акту посмертної судово-психіатричної експертизи, яким було визнано ОСОБА_5 на момент підписання договору дарування недієздатною.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року у складі судді Чех Н. А. позов задоволено.

Визнано дії лікаря-психіатра ОСОБА_2. щодо огляду 11 лютого

2011 року ОСОБА_5 та встановлення діагнозу ОСОБА_5 : «Церебральний атеросклероз з недоумством, сплутаністю свідомості у вечірньо-нічний час, іпохондричний синдром» - незаконними.

5. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний діагноз встановлено лікарем, яка не мала на це відповідних повноважень.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

6. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року апеляційну скаргу Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та ОСОБА_3 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

7. Рішення апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи, зокрема, лист Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології від 06 жовтня 2015 року підтверджують наявність у лікаря-психіатра ОСОБА_2. діючого сертифікату лікаря-спеціаліста зі спеціальністю «Психіатрія», а відтак, вона мала повноваження для встановлення нею діагнозу психічного захворювання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. У касаційній скарзі, поданій у січні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

9. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційним судом неправильно застосовано частину першу статті 11 Закон України «Про психіатричну допомогу» та не спростовано висновок місцевого суду про те, що встановлений діагноз ОСОБА_7 не відповідає МКХ-10, що порушує частину першу статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», з якої випливає, що діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я для застосування в Україні.

Доводи інших учасників справи

10. Заперечення ОСОБА_3 на касаційну скаргу мотивовані тим, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та надуманими, апеляційним судом правильно застосовано норми матеріального права і норми процесуального права не порушено, у зв`язку із чим у задоволенні касаційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

12. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14. У лютому 2018 року цивільна справа передана до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

15. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

16. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

17. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

18. Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19. У період з 14 січня 2011 року по 15 лютого 2011 року ОСОБА_5 перебувала в Київській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги в інфарктному відділенні.

20. Згідно медичної документації, 11 лютого 2011 року, під час перебування ОСОБА_5 в лікарні, остання була оглянута лікарем-психіатром ОСОБА_2

21. За результатами огляду ОСОБА_5 був встановлений діагноз: «Церебральний атеросклероз з недоумством, сплутаністю свідомості у вечірньо-нічний час, іпохондричний синдром».

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

23. Згідно листа Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 07 березня 2014 року ОСОБА_2 присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю - психіатрія (сертифікат від 29 вересня 2011 року № 2560). Класифікаційна категорія за фахом «Психіатрия» не присвоєна.

24. З висновку спеціаліста від 11 березня 2014 року, складеного Українським науково-дослідним інститутом соціальної і судової психіатрії та наркології, підписаний заступником директора з наукової роботи і судової психіатрії та експертизи, кандидатом медичних наук С. С. Шум, слідує, що встановлений лікарем-психіатром 11 лютого 2011 року діагноз

ОСОБА_5 не відповідає МКХ-10, не підтверджений даними психопатологічного дослідження, і всупереч вимогам Міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду, "недоумство (деменція згідно МКХ-10) встановлено при однократному огляді ОСОБА_5 В даному висновку зазначено, що і встановлений лікарями судово-психіатричними експертами діагноз ОСОБА_5 не відповідає даним медичної документації, і висновок про наявність у ОСОБА_5 судинної деменції є необгрунтованим.

25. Відповідно до відповіді від 06 жовтня 2015 року, складеної цим же інститутом, за підписом директора ОСОБА_6, лікар-психіатр ОСОБА_2 не мала кваліфікаційної категорії зі спеціальності "психіатрія", і встановлення нею діагнозу психічного захворювання, є незаконним. Крім цього, у даній відповіді зазначено про те, що в представленій документації відсутня інформація про наявність усвідомленої згоди ОСОБА_5 на психіатричний огляд та рішення суду про проведення огляду без її усвідомленої згоди, та встановлений діагноз ОСОБА_5 11 лютого

2011 року є невідповідним, що є порушеннями статей 7, 11, 27 Закону України «Про психіатричну допомогу».

26. Згідно відповіді на запит суду Київський центр судово-психіатричної експертизи 15 березня 2016 року повідомив, що питання в запиті суду носять теоретично нормативний характер і в процесі розгляду цієї цивільної справи судово-психіатрична експертиза не проводилась.

27. Згідно відповіді на запит суду з Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології від 31 березня 2016 року за підписом завідуючого відділу комплексної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10, останні повідомили, що спірний діагноз, встановлений ОСОБА_5 , відсутній в МКХ-10; термін "недоумство" відповідає встановленому міжнародною спільнотою стану деменція; для встановлення достовірного клінічного діагнозу деменція, властиві йому симптоми повинні спостерігатися протягом щонайменше шести місяців.

28. У листі цього ж інституту від 12 квітня 2016 року за підписом ОСОБА_10 , зазначено, що спірний діагноз можливо б було зашифрувати під рубрикою F 01 "Судинна деменція"; що використання термінів "недоумство", "сплутаність свідомості", "іпохондричний синдром" лікарем-психіатром не є порушенням норм і правил клінічної психіатрії; що термін "деменція" є синонімом терміну "недоумство". Також зазначено, що спірний діагноз є зрозумілим по суті для лікарів психіатрів і може ними використовуватися, незважаючи на відсутність вищезазначеного словосполучення в МКХ-10.

29. Перераховані вище листи медичних установ належним чином оформлені (містять підписи, печатки медичних установ, які їх видавали).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

30. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

31. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

32. Предметом спору у справі, яка переглядається, є визнання, встановленого лікарем-психіатром, діагнозу незаконним через відсутність у лікаря освітніх та фахових вимог.

33. У ході судового розгляду встановлено, що з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір дарування квартири, де дарувальником була ОСОБА_5 , а обдарований ОСОБА_1 (позивач). Підставою для ухвалення рішення був висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 30 серпня 2013 року, проведеною компетентною комісією експертів після дослідження медичних документів стосовно стану здоров`я ОСОБА_5 , та інших доказів у їх сукупності.

34. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

35. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України.

36. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

37. Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, визначає Закон України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон).

38. Частиною першою статті 11 Закону встановлено, що психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

39. Згідно частини першої статті 7 Закону діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих Міністерством охорони здоров`я України для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних із станом її психічного здоров`я.

40. За змістом частини дев`ятої статті 11 Закону дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров`я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації.

41. Положеннями статті 32 Закону передбачено, що до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги.

42. Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб`єктів.

43. За приписами статті 27 Закону встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку є виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів.

44. Отже, за системним аналізом наведених положень дає підстави для висновку, що особа або її представник може оскаржити лише рішення, дії та бездіяльність осіб, які порушили її права на психіатричну допомогу.

45. Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей про те, що за життя ОСОБА_5 оскаржила дії лікаря щодо її огляду або встановлений діагноз.

46. Апеляційний суд на підставі наданих сторонами доказів встановив конкретні фактичні обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, зокрема, наявність у лікаря-психіатра ОСОБА_2. діючого сертифікату лікаря-спеціаліста зі спеціальністю «Психіатрія», та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у останньої повноважень для встановлення діагнозу психічного захворювання.

47. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскраженого рішення не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно. Переоцінка доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

48. При вирішенні даної справи апеляційний суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, ухвалене судове рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

49. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

50. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська