ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3915/19 Справа № 203/4308/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк, Державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої Світлани Василівни, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання правочину недійсним, визнання неправомірними дії щодо реєстрації права власності та скасування рішення про державну реєстрацію

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року про забезпечення позову , -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ПАТ Укрсоцбанк (а.с.46).

В апеляційній скарзі акціонерне товариство Укрсоцбанк посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянт фактично оскаржує ухвалу суду в частині задоволення заяви про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , в іншій частині, а саме в частині якою було відмовлено у задоволенні заяви щодо заборони вчиняти певні дії, ухвала не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.(а.с.49-57).

Отже, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищезазначеної ухвали суду першої інстанції в частині, яка оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилаючись на те, що заходи забезпечення позову є цілком співмірними заявленим позовним вимогам, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду в оскарженій частині слід скасувати та у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту - відмовити, виходячи з наступних підстав.

Вживаючи заходи забезпечення позову та накладаючи арешт на нерухоме майно, суд 1 інстанції керувався ст. ст. 149-150 ЦПК України та посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому суд відмовив у забезпеченні позову шляхом заборони вчиняти певні дії відносно нерухомого майна.

Однак, колегія суддів не може погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ Укрсоцбанк, державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої С.В., третя особа ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, визнання неправомірними дії щодо реєстрації права власності та скасування рішення про державну реєстрацію.

19.12.2018 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити ПАТ Укрсоцбанк виселяти та знімати з реєстрації мешканців зазначеної квартири, вселяти інших осіб до вказаної квартири, проникати та входити до даної квартири, іншим чином користуватися, володіти і розпоряджатися даною квартирою в тому числі укладати договори оренди, купівлі-продажу, міни, дарування тощо квартири, яка є предметом спору з третіми особами.

В обґрунтування заяви посилався на те, що між позивачем та банком було укладено кредитний договір, в забезпечення виконання умов договору з банком було укладено іпотечний договір. В червні 2018 року заявник дізнався, що банк самостійно перереєстрував за собою право власності на вказану квартиру. Таким чином, заявник вважав перереєстрацію квартири неправомірною та такою, що порушує його права, оскільки не був обізнаний про наявність у договорі п.4.6.3, а тому просив суд задовольнити клопотання про забезпечення позову(а.с.39-41).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судовового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Проте, як видно з матеріалів справи, заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно не містить жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Зі справи також вбачається, що ані заява, ані ухвала фактично не має обґрунтування у необхідності застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення саме таким шляхом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Також, судом не враховано, що відповідно до п.5.6.1Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт позивачем належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.

В результаті постановлення оскаржуваної ухвали суду 1 ї інстанції, порушено права ПАТ Укрсиббанк як власника квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Враховуючи викладене, а також те, що судом було порушено норми процесуального права при вирішенні питання щодо забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала в оскарженій частині підлягає скасуванню, з ухваленням постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

При цьому, колегія звертає увагу, що позбавлена можливості вирішити питання щодо забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, оскільки ухвала суду в цій частині сторонами по справі не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року про забезпечення позову в оскаржуваній частині скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк, Державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвої Світлани Василівни, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання правочину недійсним, визнання неправомірними дії щодо реєстрації права власності та скасування рішення про державну реєстрацію відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: