Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 357/7310/16-ц

провадження № 61-16799 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 ;

третя особа - ОСОБА_4 ;

представник відповідача та третьої особи - ОСОБА_5 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лівінського С. В., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 квітня 1986 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою Київської області, реєстровий № 1-1950, за нею 08 квітня 2013 року було зареєстровано право власності на 38/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Право власності на 6/25 частин вказаного будинку зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою Київської області 18 серпня 1986 року за № 3-2070; право власності на 152/300 частин вказаного будинку зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом першої Білоцерківської державною нотаріальною конторою Київської області 27 червня 2001 року; право власності на 38/300 частин цього ж будинку зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 квітня 1986 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою Київської області, реєстровий № 1-1950.

06 червня 2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено заочне рішення у цивільній справі №2-220/11, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_7 на належні їй 38/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , стягнуто на її користь вартість належної їй частки у спільному майні в розмірі 41 850 грн.; визнано за ОСОБА_4 право власності на 38/300 частин вказаного житлового будинку; вирішено питання про судові витрати. На підставі вказаного заочного рішення 05 вересня 2013 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 38/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

09 жовтня 2014 року на підставі поданої ОСОБА_4 . заяви державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Бондар А.В. за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 та видано свідоцтво про право власності на вказане майно.

13 липня 2015 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заочне рішення у справі № 2-220/11 скасовано, справу призначено до розгляду по суті. В подальшому ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 205 ЦПК України. Вказана ухвала суду набрала законної сили.

Посилалась на те, що під час розгляду вищевказаної справи 19 вересня 2015 року було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О. С., реєстровий № 1498, за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 , за останньою зареєстровано право власності на вищевказану квартиру.

Вказувала, що ОСОБА_4 не мала правових підстав для відчуження належного їй на праві власності майна.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на її користь 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 , що відповідає її частці - 38/300 в житловому будинку АДРЕСА_1 , на підставі статтей 387, 388 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належне позивачу майно вибуло із володіння поза його волею на підставі судового рішення, яке згодом було скасовано, а тому таке майно може бути витребувано на підставі статті 388 ЦК України із чужого незаконного володіння.

Суд погодився з розрахунком часток, наданим позивачем, зазначивши, що 38/300 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відповідає 1/6 частині квартири АДРЕСА_2 .

Зазначав, що відповідач позовні вимоги визнав частково, заперечуючи лише щодо розміру частки, проте, розрахунок позивача не спростував.

Суд роз`яснював сторонам право на призначення у справі відповідної судової експертизи, від проведення якої сторони відмовились.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що доказів належності ОСОБА_1 на праві власності 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 не надано, як і відсутні відомості про виділ у натурі часток квартири чи квартир у цьому будинку, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 1/6 частина квартири АДРЕСА_2 відповідає 38/300 частинам житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , право власності на які має позивачка і які вибули із власності поза її волею.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У лютому 2018 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, просила рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції повно і всебічно не з`ясував обставини справи.

Вважала помилковим висновок суду про відсутність відомостей про виділ в натурі часток квартири чи квартир у житловому будинку АДРЕСА_1 , суд не взяв до уваги заяву, подану ОСОБА_4 та ОСОБА_6 приватному нотаріусу Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстровану 08 вересня 2014 року за реєстровим № 2814, 2815, про виділення в натурі частки, що знаходиться в спільній частковій власності, у житловому будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , на підставі якої 09 жовтня 2014 року була здійснена реєстрація права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 та на квартиру № 1 в цьому ж будинку за ОСОБА_6

Зазначала , що після поділу будинку та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 остання незаконно продовжувала володіти 38/300 належних їй частинами будинку, з урахуванням вже здійсненого поділу будинку.

Вважала, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права та додержано норми процесуального права та обґрунтовано прийнято її розрахунок часток в будинку, який підтверджує, що 38/300 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відповідає 1/6 частині квартири АДРЕСА_2 .

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 357/7310/16-ц із Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2019 року справа передана судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 квітня 1986 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Трахтман Т. Б., реєстровий № 1-1950, спадкоємцями майна ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рівних частках є: чоловік - ОСОБА_10 , дочка - ОСОБА_4 , дочка - ОСОБА_11 Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 19/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

22 березня 2013 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 38/300 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

06 червня 2013 року Білоцерківським міськрайонним судом, з урахуванням ухвали суду від 08 серпня 2013 року про виправлення описки, ухвалено заочне рішення у справі № 2-220/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Припинено право ОСОБА_1 на належні їй 38/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на її користь вартість належної їй частки у спільному майні в розмірі 41 850 грн. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 38/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного заочного рішення суду 05 вересня 2013 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 38/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

09 жовтня 2014 року на підставі поданої ОСОБА_4 . заяви державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Бондар А. В. за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 та видано свідоцтво про право власності на вказане майно.

13 липня 2015 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заочне рішення у справі №2-220/11 скасовано, справу призначено до розгляду по суті. В подальшому ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 18 листопада 2015 року, що набрала законної сили, провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 205 ЦПК України.

19 вересня 2015 року був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О. С., реєстровий № 1498, за яким ОСОБА_4 подарувала вказану квартиру ОСОБА_3 , за якою зареєстровано право власності на вищевказану квартиру.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першої статті 16 ЦК України та частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Положення зазначеної статті застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (правовий висновок Верховного Суд України у справі № 6-2233цс16 від 21 грудня 2016 року).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що належне позивачу майно вибуло із володіння поза його волею на підставі судового рішення, яке згодом було скасовано, а тому таке майно може бути витребувано на підставі статті 388 ЦК України із чужого незаконного володіння.

Судом враховано, що відповідач позовні вимоги визнав частково, заперечуючи лише щодо розміру частки, яку позивач просила витребувати із чужого незаконного володіння. Відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень.

Судом першої інстанції обґрунтовано прийнято розрахунок, наданий позивачем на підтвердження того, що 38/300 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відповідають 1/6 частині квартири АДРЕСА_2 . При цьому, судом роз`яснено сторонам право на призначення у справі відповідної судової експертизи, від проведення якої відповідач відмовився, скориставшись своїми правами, передбаченими ЦПК України, на власний розсуд.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про виділ в натурі часток квартири чи квартир в будинку АДРЕСА_1 , не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 1/6 частина квартири АДРЕСА_2 відповідає 38 / 300 частинам цілого будинку АДРЕСА_1 , право власності на які має позивачка і які вибули із її власності поза її волею.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що в результаті поділу майна (житлового будинку АДРЕСА_1 ) між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_8 було зареєстровано за ОСОБА_6 , а право власності на квартиру № 2 в цьому ж будинку за ОСОБА_4 На підтвердження вказаних обставин надала суду копію заяви, поданої ОСОБА_4 та ОСОБА_6 приватному нотаріусу Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованої 08 вересня 2014 року за реєстровим № 2814, 2815, про виділення в натурі частки в спірному житловому будинку; копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 05 лютого 2016 року, згідно якої право власності на квартиру АДРЕСА_8 зареєстровано 06 жовтня 2014 року за ОСОБА_6 ; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, сформованого 09 жовтня 2014 року, згідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_4 ; копію свідоцтва про право власності, згідно якого власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 .

Таким чином, наданими позивачем доказами підтверджено виділ в натурі квартир № 1 та АДРЕСА_2 , при цьому, квартира № 2 складалася з належних на праві власності позивачу та третій особі частин у цьому будинку.

На вказане апеляційний суд уваги не звернув та не врахував обставини справи щодо поділу будинку АДРЕСА_1 та видачі свідоцтв на квартири № 1 та АДРЕСА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 відповідно, не надав належної правової оцінки розрахунку часток в будинку, поданого позивачкою на підтвердження факту відповідності 38/300 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 частинам квартири АДРЕСА_2 .

Отже, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону й помилково скасовано апеляційним судом.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У частиніпершій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні касаційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 661,44 грн судового збору, що підтверджується доданою до касаційної скарги квитанцією, які підлягають стягненню із ОСОБА_3 на користь позивача, оскільки колегія суддів залишає у силі рішення суду першої інстанції, яким позов ОСОБА_1 було задоволено повністю.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року скасувати, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року залишити в силі.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 661 (шістсот шістдесят одної) гривні 44 (сорок чотири) копійки.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович