Справа № 159/6577/18 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/619/19 Категорія: 28 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Ковельського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року Ковельський міськрайонний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (надалі - центр зайнятості) звернувся до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 коштів, які отримані ним як допомога по безробіттю у розмірі 3755,49 грн.

В обґрунтування вимог зазначив, що 09.12.2009 відповідач звертався до центру зайнятості з заявою про вирішення питання його працевлаштування, надання статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю, у якій зазначив, що він не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності.

ОСОБА_1 перебував на обліку в центрі зайнятості, як безробітний, з 09.12.2009 по 10.01.2011 та отримав допомогу по безробіттю у розмірі 3755,49.

23.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся в центр зайнятості в пошуках роботи. У зв`язку відсутністю у нього на той момент необхідних документів для реєстрації в центрі зайнятості, йому було надано консультативні послуги і виявлено, що перебуваючи на обліку як безробітний, відповідач приховав факт того, що з 19.12.2003 по 28.12.2017, був зареєстрований підприємцем. А, отже, відповідач приховав дану інформацію, внаслідок чого йому було незаконно нараховано і виплачено допомогу по безробіттю в сумі 3755,49 грн. Добровільно відповідач не повернув незаконно нараховані кошти , а тому позивач змушений звернутись до суду

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 3755,49 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2019 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь Ковельського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття кошти в сумі 3755 грн. 49 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Ковельського міськрайонного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття судові витрати в сумі 1762 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не врахував, що на момент звернення він знаходився на стадії припинення підприємницької діяльності, а також безпідставно відхилено його заяву про застосування строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав, що ним не пропущений строк позовної давності тому, що про порушення свого права дізнався після звернення ОСОБА_1 23.08.2018 до центру зайнятості в пошуках роботи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (117000 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, на час подання заяви про надання статусу безробітного, був зареєстрований як фізична особа-підприємець, у встановленому законом порядку свою діяльність не припинив, а тому безпідставно набув статусу безробітного та отримував соціальні виплати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.12.2009 ОСОБА_1 звернувся до центру зайнятості із заявою про вирішення питання його працевлаштування, надання статусу безробітної та виплати допомоги по безробіттю, у якій зазначив, що він не зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, пенсію не отримує, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років(а.с. 27).

Відповідно до наказу від 09.12.2009 ОСОБА_1 надано статус безробітного на загальних підставах та призначено допомогу по безробіттю, яка була припинена відповідно до наказу від 08.12.2010 року у зв`язку із закінченням строку виплати та знято відповідача з обліку відповідно до наказу від 10.01.2011 року в зв`язку з невідвідуванням центру зайнятості протягом 30 і більше календарних днів без поважних причин (а.с. 7).

Згідно з довідкою Ковельського міськрайоннго центру зайнятості №372 відповідач за період з березня 2010 року по грудень 2010 року отримав 3775,49 грн.

23 березня 2018 року центром зайнятості складено акт № 21 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у якому зазначено, що ОСОБА_1 , з 19.12.2003 по 29.12.2017 був зареєстрований як підприємець.

29 березня 2018 року Ковельським міськрайонним центром зайнятості направлено повідомлення про повернення коштів №509/1-17 від 28.03.2018 з пропозицією добровільного повернення коштів виплачених в якості допомоги по безробіттю. Вказаний лист отриманий відповідачем 10.04.2018, однак виплачені кошти добровільно повернуті не були (а.с. 5, 6).

Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року № 803-XII, який (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зайнятість - це діяльність громадян, пов`язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. Громадяни України вільно обирають види діяльності, які не заборонені законодавством, у тому числі і не пов`язані з виконанням оплачуваної роботи, а також професію, місце роботи відповідно до своїх здібностей.

Пунктом «б» п.3 ст.1 Закону № 803-XI передбачено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

Згідно з частиною 3 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Таким чином, фізична особа підприємець, незалежно від того, отримує вона дохід чи ні, є зайнятою особою та не може бути визнана безробітною і не має права на допомогу по безробіттю до дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частин другої, третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшов висновку, що відповідач не відносився до категорії безробітних громадян, а тому не міг отримувати допомогу по безробіттю, оскільки станом на день подання до центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного (09.12.2009), а також упродовж всього часу перебування на обліку і одержання допомоги, мав статус фізичної - особи підприємця (з 19.12.2003 по 29.12.2017), діяльність якої пов`язана з одержанням прибутку та яка у встановленому законом порядку не була припинена.

Отже, при зверненні до центру зайнятості ОСОБА_1 подано недостовірні відомості, обов`язок надання яких покладено на особу, що звертається до центру зайнятості для встановлення статусу безробітної та виплати відповідної матеріальної допомоги, що спричинило незаконну виплату коштів у вигляді допомоги по безробіттю.

Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України №60/62 від 13 лютого 2009 року та постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року №7-1, передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Отже, підставою для повернення сплаченої суми матеріального забезпечення у даному випадку є умисне невиконання особою обов`язків щодо своєчасного надання інформації про обставини, що впливають на умови виплати допомоги, зловживання ними та подання особою недостовірних відомостей, що призвело до незаконного нарахування й виплати грошових коштів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , який був зареєстрований у Державному реєстрі як суб`єкт підприємницької діяльності з 19.12.2003 по 28.12.2017, не мав законних підстав на отримання статусу безробітного з 09.12.2009, а отже, він незаконно отримав допомогу по безробіттю в сумі 3755,49 грн.

Аргументи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до статтей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини повідомлення ОСОБА_1 недостовірних відомостей стали відомі позивачу в березні 2018 року, про що складений акт № 21 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Із позовом до центру зайнятості звернувся у в грудні 2018 року, в межах строку позовної давності. Доказів на підтвердження того, що при зверненні у 2009 році з заявою про вирішення питання його працевлаштування, надання статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 повідомляв центр зайнятості про те, що він є підприємцем, всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, суду не подав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 381, 382, 383, 384, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: