Справа 206/1073/19
Провадження 2/206/555/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В., Щербині Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Попова Ірина Володимирівна про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупців та визнання права власності на частину домоволодіння ,-

за участю:

представника позивача адвоката Маркело В.О.,

представника відповідача ОСОБА_3 . адвоката Єременко І.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 ), посвідченого 02 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В., в частині покупців, просив визнати його покупцем за цим договором на 1/3 частку, а також визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке АДРЕСА_2 цілому складається з: А-1 житлового будинку житловою площею 48,0 кв.м., загальною площею 71,9 кв.м., Б. б сараїв, В - погребу, Г,Д сараїв, Е-душу, К - колодязя, Ж - вбиральні, З-навісу, № 1-9 споруд, огорожі, І,ІІ мостінь по АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтував тим, що станом на липень 2002 року він був неповнолітнім та разом із батьками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Ця квартира належала йому та його батькам на праві власності у рівних частках. В цьому ж році батьки вирішили продати вказану квартиру та купити житловий будинок. Так як він був неповнолітнім, то дозвіл на продаж належної йому частки квартири був наданий виконавчим комітетом Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська від 26 липня 2002 року. Він також надав заяву про згоду на продаж його частки квартири. Перед продажем квартири батьки його запевнили, що новий будинок АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ), буде придбаний на 3-ох осіб, тобто на нього та батьків. Після придбання будинку їх сім`я в нього переселилася. Він не був присутнім при посвідченні договору купівлі-продажу у нотаріуса, самого договору не бачив і був упевнений в тому, що також є покупцем за договором купівлі-продажу будинку. Влітку 2018 року коли його батько відмовився переоформляти на нього право власності на будинок, йому мати повідомила, що він та вона не є покупцями житлового будинку та його співвласниками, а єдиним власником будинку є батько ОСОБА_3 . Це повідомлення було для нього несподіванкою. Однак відразу звернутися до суду він не мав можливості, оскільки тоді вирішувалося питання щодо його працевлаштування за кордоном. Як йому відомо, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року за його матір`ю було визнано право власності на Ѕ частину спірного домоволодіння і, таким чином, мати відновила своє порушене право. Однак, він також має право на 1/3 частину спірного домоволодіння, яке належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, оскільки при укладанні цієї угоди його позбавили права власності на 1/3 частину спірного домоволодіння, яке було придбано за кошти отримані від продажу належної йому частки у квартирі АДРЕСА_4 . У зв`язку з цим, вважав, що договір купівлі-продажу спірного домоволодіння є недійсним в частині покупців та він має право власності на 1/3 частину цього домоволодіння.

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 не погодившись із позовом подав відзив на нього в якому зазначив, що позивач є його сином. В 2002 році з дозволу виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська ним, його колишньою дружиною ОСОБА_2 та на той час неповнолітнім сином ОСОБА_1 була продана квартира АДРЕСА_4 , яка належала їм на праві спільної часткової власності (по 1/3 частині). Заяву про надання дозволу на продаж цієї квартири писав тоді він, колишня дружина та син. В самій заяві він та син, вказували, що після продажу квартири будуть проживати у будинку АДРЕСА_1 . 11 червня 2002 року його дружина ОСОБА_2 в його присутності та сина передала продавцю ОСОБА_5 завдаток за купівлю домоволодіння на АДРЕСА_1 . В подальшому договір купівлі-продажу цього домоволодіння був оформлений на його ім`я. 25 вересня 2018 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська вказане домоволодіння визнано спільним майном подружжя та поділено між ними в рівних частках. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду з дійсним позовом, оскільки досяг повноліття 18 березня 2003 року, а закон передбачає право на звернення впродовж трьох років із дня досягнення ним повноліття. Також, позивач відразу знав та погоджувався із тим, що спірний договір буде укладатися тільки на його ім`я, оскільки був присутнім при його укладанні та нотаріальному посвідченні. Впродовж усього цього часу, позивач не вчиняв ніяких дій щодо незгоди із діями батьків щодо не включення його до спірного договору купівлі-продажу. Отже, виходячи з викладеного просив відмовити у задоволенні позову та застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 також подала відзив на позовну заяву в якому вона вважає вимоги позивача законними та обґрунтованими. Дійсно, 02 жовтня 2002 року була продана квартира АДРЕСА_4 , яка належала на праві часткової власності їй, її на той час чоловіку та їх неповнолітньому сину ОСОБА_6 . Вони з чоловіком продавши вказане житло, повинні були придбати на отримані кошти будинок АДРЕСА_1 також на ім`я їх сина, однак цього не зробили. Договір купівлі-продажу був оформлений тільки на ім`я колишнього чоловіка ОСОБА_3 З договором купівлі-продажу вони не знайомили сина. ОСОБА_7 був упевнений, що є співвласником домоволодіння. Син ніколи не бачив договору купівлі-продажу домоволодіння. Вони з чоловіком у майбутньому думали переоформити право власності на спірне домоволодіння на ім`я їх сина. Однак після припинення їх спільного проживання, чоловік категорично відмовився переоформляти будинок на сина, тому вона була змушена звернутися до суду, щоб визнати право власності на частину спірного домоволодіння у судовому порядку. Вважає, що договір купівлі-продажу спірного домоволодіння в частині покупців повинен бути визнаний недійсним, оскільки спірний будинок купувався також за гроші сина ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 05 березня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Єременко І.Л. про допит в якості свідка третьої особи ОСОБА_4 та відмовлено у відкладенні підготовчого засідання, задоволено клопотання представника позивача про витребування у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Попової І.В. належним чином завірених копій документів на підставі яких посвідчувався спірний договір купівлі-продажу, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача, адвокат Маркело В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник, адвокат Єременко І.Л. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вважала позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Попова І.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутності та в ній зазначила, що при посвідченні спірного договору немайнові, чи майнові права сторін не порушувались, розрахунок між ними був проведений. Ніяких претензій сторони один до одного не мали та не висловлювали. Договір було посвідчено з дотриманням усіх вимог діючого законодавства на час укладання договору.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутності та в якій зазначила, що підтверджує факт того, що позивач ОСОБА_1 був присутнім при укладенні договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 . Також, він був присутнім при передачі його матір`ю їй завдатку за будинок.

Заслухав доводи учасників справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 1978 року, який між ними розірвано 24 вересня 2013 року.

Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

В період шлюбу, а саме 02 жовтня 2002 року ОСОБА_3 придбав на своє ім`я нерухоме майно домоволодіння АДРЕСА_1 , яке АДРЕСА_5 на земельній ділянці площею 1000 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_1 (а.с.19).

Право власності на вказане домоволодіння на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу було зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.20, 24).

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилався на те, що у вказаному договорі купівлі-продажу, окрім відповідача ОСОБА_3 , також його повинні були зазначити покупцем, оскільки кошти від продажу належної йому 1/3 частки квартири АДРЕСА_4 були витрачені на придбання домоволодіння АДРЕСА_1 ).

В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду наступні письмові докази:

-копію свідоцтва про право власності на житло від 11 липня 2002 року, яке посвідчує що квартира АДРЕСА_4 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с.10)

-копію архівного витягу з рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська від 26.07.2002 №394, яким надано ОСОБА_2 дозвіл на продаж 1/3 частини приватизованої квартири АДРЕСА_6 , яка належала на той час неповнолітньому ОСОБА_1 , 1985 року народження (а.с.8)

-копію заяви ОСОБА_2 про надання дозволу на продаж 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 , яка належала на той час неповнолітньому ОСОБА_1 (а.с.9)

-копію заяви ОСОБА_1 про надання йому дозволу на продаж належної йому 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 (а.с.12)

-копію заяви ОСОБА_3 про надання йому дозволу на продаж належної йому 1/3 частини квартири АДРЕСА_4

-копію розписки про отримання продавцем спірного будинку ОСОБА_4 від ОСОБА_2 суми завдатку у розмірі 500 доларів США, свідками складання якої зокрема був позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 (а.с.18).

Відповідно ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, як вбачається з матеріалів справи рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року, яке набрало законної сили установлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 ) належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .

Також, вказаним рішенням у порядку поділу майна подружжя суд визнав за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 право власності на вказане домоволодіння по Ѕ частині, за кожним (а.с.47-49).

На підставі вказаного рішення суду за ОСОБА_3 , державним реєстратором приватним нотаріусом Кулініч С.А. зареєстровано право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.46).

Отже, з викладеного слідує, що вказаним рішенням суду визначено правовий режим спірного нерухомого майна, як спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а не спільної часткової власності позивача та відповідачів.

З набуттям цим рішенням суду законної сили, спірний будинок вже не належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, який оспорює позивач.

Отже, вказане рішення суду на тепер єдиний правовстановлюючий документ, який окрім визначення режиму спірного нерухомого майна, посвідчує право власності відповідачів на нього та є підставою для реєстрації за ними права власності на нього.

Так, вказане рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року, яке набрало законної та не було скасовано має для суду преюдиційне значення.

Преюдиція є похідною категорією від фактичної презумпції істинності судового рішення.

Преюдиційність - це прийняття без доказування та перевірки фактів, які були встановленні процедурно іншим судом в іншій справі. Обов`язок суду, який розглядає справу, визнати такими, що не потребують доказування, обставини, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили.

Отже, виходячи з викладеного та враховуючи, що місцевий суд не наділений повноваженнями переглядати рішення суду, яке набрало законної сили та зобов`язаний визнавати обставини встановлені у судовому рішенні, то підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд також враховує те, що відповідно до ст. 53 ЦК України в редакції 1963 року угода, укладена неповнолітнім віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років без згоди його батьків (усиновителів) або піклувальника, може бути визнана судом недійсною за позовом батьків (усиновителів) або піклувальника.

Як вбачається з матеріалів справи, дозвіл на продаж частки приватизованої квартири АДРЕСА_4 був наданий позивачем ОСОБА_1 за згодою його законних опікунів - батьків.

Крім того, у своїй заяві від 12.07.2002 року ОСОБА_1 не просив включати його до договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 , а лише зазначив, що буде мешкати за цією адресою.

Що стосується строку позовної давності, то суд зазначає таке.

На дату складання заяви ОСОБА_1 про згоду на продаж належної йому 1/3 частки квартири, яка датована 12 липнем 2002 року, останньому вже було 17 років, а в лютому 2003 року йому виповнилося 18 років (набуття цивільної дієздатності) та він мав право та можливість звернутися з таким позовом до суду, однак протягом трьох років - він таким правом не скористався.

Крім того, ОСОБА_1 достовірно знаючи про те, що його 1/3 частина квартири продана, а у договір купівлі-продажу домоволодіння він не включений, не вчинив жодних дій з 2003 року на відновлення своїх прав, тобто його бездіяльність, небажання захищати свої право у законний спосіб призвели до того, що він пропустив строк позовної давності на звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ст.ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого цивільного права або інтересу шляхом подачі позовної заяви до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови від позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Разом з цим, у відповідності до роз`яснень, викладених у п.11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, не зважаючи на те, що наявні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд відмовляє у задоволені позову з підстав його не доведеності.

Щодо питання про розподіл судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові вони покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), треті особи: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_7 ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Попова Ірина Володимирівна ( місцезнаходження: м. Дніпро, АДРЕСА_8 . Воскресенська, 9) про визнання договору купівлі продажу недійсним в частині покупців та визнання права власності на частину домоволодіння відмовити.

Повне судове рішення складено 26 червня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук