Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/1270/19
Провадження № 2/209/886/19
РІШЕННЯ

іменем України

"04" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.,

при секретарі Золотих Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , треті особи: Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до ОСОБА_3 , малолітньої доньки ОСОБА_4 , треті особи: Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 1977 року по теперішній час. За час шлюбу ними була приватизована квартира АДРЕСА_1 . В даній квартирі також зареєстровані: їх донька - ОСОБА_5 , та їх онука - ОСОБА_6 . Відповідачі за вищевказаною адресою з 2009 року по теперішній час не мешкають. Відповідач створила нову родину і виїхала на постійне місце проживання із новим чоловіком до м. Москва. Разом із собою забрала і свою доньку- ОСОБА_7 . Особисті речі відповідачів в квартирі відсутні, ніякої кореспонденції на їх ім`я не надходить.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, письмово просили суд провести розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_8 , яка діє і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, надала до суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти винесення рішення.

Треті особи: Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилися, надали заяви в яких просять розглядати справи за відсутністю їх представників та ухвалити рішення на розсуд суду.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва на нерухоме майно виданого 21.12.1999 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_10 (а.с.16).

Згідно довідки про склад сім`ї ТОВ «ЄРЦ КП» від 04.09.2019 року № 1/25677 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_11 та онука - ОСОБА_12 (а.с.29)

Згідно акту про непроживання КП КМР «УКОЖФ» від 05.04.2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно не проживають за адресою: АДРЕСА_2 , про що підтверджують сусіди. Зі слів заявника не проживають з 2009 року по теперішній час.(а.с.25)

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач та її неповнолітня донька не проживають за місцем реєстрації без поважних причин більше року. Позивачі ніколи не перешкоджали їй та дитині користуватися житлом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положення ст.ст. 16, 391, 286 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_8 та її донька ОСОБА_12 , постійно, понад 10 років проживають в Російській Федерації, де мають зареєстроване місце проживання за адресою: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , що засвідчує штамп в паспорті відповідача ОСОБА_13 та довідки про реєстрацію. (а.с.19) від 29 серпня 2018 року, яку надано суду відповідачем.(а.с.17, 19).

Таким чином неповнолітня донька відповідачки ОСОБА_12 проживає разом з матір`ю, має зареєстроване місце проживання та забезпечена житлом.

Враховуючи вказане вище, суд вважає, що відповідач без поважних причин не проживає з неповнолітньою дитиною за місцем її реєстрації більше року. Оскільки надані докази свідчать, що дитина забезпечена житлом і її права не порушуються, позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись 16, 29, 317, 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 280, 281 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , треті особи: Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП

НОМЕР_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованого за адресом: АДРЕСА_2 , що є підставою для зняття її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованого за адресом: АДРЕСА_2 , що є підставою для зняття її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 04.07.2019 року.

Суддя Лобарчук О.О.