Номер провадження: 22-ц/813/251/19
Номер справи місцевого суду: 501/3893/15-ц
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 22.02.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, згідно з яким позичальниці було надано кредитні кошти у розмірі 44568,42 доларів США на строк до 22.02.2037 року. Виконання кредитного договору забезпечено порукою ОСОБА_2 відповідно до укладеного між ним та ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договору поруки від 22.02.2006 року № 82522 зі змінами внесеними додатковою угодою від 27.02.2006 року

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі- продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі за кредитним договором № 0 від 27.11.2006 року та договором поруки № 82522 від 27.11.2006 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником та поручителем умов кредитного договору станом на 30.07.2015 року виникла заборгованість у сумі 2 328 223,73 грн.

Вимога ПАТ «Дельта Банк» про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за фактичний строк користування кредитними коштами, позичальником та поручителем проігнорована, внаслідок чого позивач звернувся з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитом.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ПАТ „Дельта Банк" Тавровський С.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.10.2017 року та ухвалити нове рішення, яким вимоги Банку задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам у повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що:

- 22.02.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 50800 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, з кінцевим терміном поверненням 27.02.2009 року (т. 1 а. с. 204-211);

-відповідно до додаткової угоди № 2 від 27.02.2009 року номер договору змінено на - 1 (т. 1 а. с. 11-13);

- в забезпечення виконання прийнятих зобов`язань 22.02.2006 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 надала в іпотеку 3-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 212-213, 7-8, 10);

- в забезпечення виконання ОСОБА_1 прийнятих зобов`язань за кредитним договором 22.02.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився солідарно відповідати разом з позичальником у разі неналежного виконання останньою своїх зобов`язань перед Банком за кредитним договором;

-відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «УкрСиббанк» продало, а ПАТ «Дельта Банк» купило права вимоги за кредитами та договорами забезпечення в тому числі за кредитним договором, укладеним 22.02.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 та за договором поруки, укладеного 22.02.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та таким чином придбало права кредитора за вказаними договорами відповідно до ст. ст. 512-519 ЦК України (т. 1 а. с. 130-155);

- рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37, 7 кв. м.;

- відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість станом на 30.07.2015 року становить: за тілом кредиту 44 568,42 доларів США (еквівалент 983 783 грн. 60 коп.), за відсотками за користування кредитними коштами - 45 671,91 доларів США (еквівалент 1 008 141 грн. 55 коп.), пеня - 323 023 грн. 62 коп.; 3% простроченої заборгованості за тілом кредиту (ст. 625 ЦК України) - 1603, 13 грн.; 3% простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом (ст. 625 ЦК України) - 11 671 грн. 82 коп., а всього на загальну суму 2 328 223 грн. 73 коп. (т.1 а. с. 37).

Відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 2 328 223,73 грн., суд першої інстанції виходив з того, що:

-при підготовці розрахунку заборгованості за кредитним договором Банком необгрунтовано не взято до уваги, що в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 567 930,47 грн., що станом на 19.03.2013 року складало 71053,48 доларів США рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37, 7 кв. м. Припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37, 7 кв. м.

Вказане рішення вступило в законну силу 31.10.2014 року.

-відсутні відомості про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2014 року;

-представником позивача не надані пояснення та докази щодо фактичного виконання рішення суду від 05.05.2014 року.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ботвінцева А.М., які судом покладені у висновок про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості, фактично зведені до того, що при підготовці зазначених розрахунків Банком необгрунтовано не взято до уваги відомості про предмет іпотеки, на який було звернуто стягнення за рішенням Іллічівського міськраойнного суду Одеської області від 05.05.2014 року.

Проте, такі заперечення можуть бути врахованими лише у разі доведення, що рішення Іллічівського міськрайонного суду Одеської області від 05.05.2014 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності дійсно виконано та іпотекодержатель набув право власності на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 22.02.2006 року.

Тому тягар доведення заперечень проти позову покладається на ініціатора заперечень, тобто відповідача ОСОБА_1 , яка є позичальником за кредитним договором і іпотекодавцем за договором іпотеки.

Проте суд першої інстанції прийняв вказані заперечення відповідача без перевірки вказаних відомостей, пославшись при цьому на не надання представником позивача доказів щодо фактичного виконання рішення суду від 05.05.2014 року.

Між тим з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Іллічівського районного суду Одеської області від 14.04.2014 року задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором № 1 від 27.11.2006 року станом на 19.03.2013 року в розмірі 313 088,44 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37, 7 кв. м. Припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37, 7 кв. м.

Вказане рішення вступило в законну силу 22.05.2014 року.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37, 7 кв. м. зареєстровано за ПАТ «Дельта Банк» на підставі рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 14.04.2014 року, яке вступило в законну силу 22.05.2014 року (справа № 501/3762/13-ц) (т.2 а. с. 95).

Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37, 7 кв.м. відбулося саме за рішенням Іллічівського районного суду Одеської області від 14.04.2014 року в рахунок погашення заборгованості станом на 19.03.2013 року в розмірі 313 088,44 грн. за кредитним договором № 1 від 27.11.2006 року.

При таких обставинах, висновок суду першої інстанції при підготовці розрахунку заборгованості за кредитним договором Банком необгрунтовано не взято до уваги, що в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 567 930,47 грн., що станом на 19.03.2013 року складало 71053,48 доларів США, рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки та визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37,7 кв.м. не узгоджується з фактичними обставинами справи і спростовується доказами.

Тому рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи власне судове рішення судова колегія виходить з такого.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України в редакції, що діяла на час подання позову, розгляду справи в суді першої інстанції та ухвалення судом оскаржуваного рішення, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом заявленого позову є стягнення заборгованості, розрахунок якої доданий до справи (а. с. 37) і виконаний із застосуванням курсу долару США до національної валюти України.

Проте зі змісту заявленого позову вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» заявило вимоги виключно у гривнях без вказівки у мотивувальній та резолютивній частині позову суми заборгованості в доларовому еквіваленті.

Отже предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за кредитним договором, заявленої позивачем виключно у гривнях.

Оскільки рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2014 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37, 7 кв. м. та припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37, 7 кв. м. фактично не виконано у зв`язку з виконанням іншого судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за іншим кредитним договором, де вказана квартира також передавалася у забезпечення виконання, як предмет іпотеки, відсутні підстави для зменшення заборгованості за кредитним договором № 1 від 22.02.2006 року саме з підстав звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кошти з процентами періодичними платежами впродовж 180 місяців до 07.07.2023 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з простроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У відповідності до додаткової угоди № 1 від 27.02.2009 року до кредитного договору від 22.02.2006 року кінцевий термін виконання основного зобов`язання сторонами визнаний 22.02.2037 року.

Такий самий строк визначений і додатковою угодою № 2 від 27.02.2009 року.

Оскільки до позовної заяви та матеріалів справи, що переглядається, позивачем не надано примірника кредитного договору, апеляційним судом за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 витребувано для огляду в судовому засідання матеріали цивільної справи № 501/5689/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення по якій ухвалено 05.05.2014 року.

Згідно з п. 9.5. кредитного договору від 22.02.2006 року строк його дії встановлюються з дати укладення кредитного договору до повного погашення суми кредиту та сплати за кредит. Умовами договору не передбачено розмір процентної ставки у разі спливу строку кредитування встановленого договором або у разі використання кредитором права на дострокове повернення кредиту в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України.

З матеріалів цивільної справи № 501/5689/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення по якій ухвалено 05.05.2014 року вбачається, що 15.10.2013 року ПАТ «Дельта Банк» направило ОСОБА_1 вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1 від 22.02.2006 року та встановило строк 30 днів для виконання зобов`язання з попередженням про наслідки невиконання вимоги у вигляді звернення до суду.

26.11.2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1 від 22.02.2006 року в загальній сумі 71 053,48 доларів США, до якої включено всю суму кредиту та процентів за користування кредитом станом на 19.03.2013 року.

Тобто Банк реалізував своє право у відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України 26.11.2013 року.

Будь-яких вимог до поручителя ОСОБА_2 після реалізації кредитором права на дострокове повернення кредиту протягом строку встановленого ст. 559 ЦПК України, не заявлялося, що має наслідком припинення поруки ОСОБА_2 і відмову у задоволенні заявлених до нього у серпні 2015 року вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

Що стосується вимог заявлених до ОСОБА_1 , то судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 416 ч.2 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством.

У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту та 3% річних зі сплати відсотків за користування кредитом.

Будь-які докази щодо повернення тіла кредиту відсутні, а отже стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 983 783,60 грн.

Крім того станом на 26.11.2013 року стягненню підлягають проценти за користування кредитом за процентною ставкою, яка передбачена кредитним договором № 1 від 22.02.2006 року.

Крім того, у відповідності до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, вбачається, що станом на 26.11.2013 року заборгованість за процентами за користування кредитом в доларах США складає 32 281,86 доларів США (т.2 а. с. 45).

Враховуючи, що позовні вимоги заявлені позивачем саме у гривнях і без вказівки на доларовий еквівалент, судова колегія позбавлена можливості стягнути заборгованість у доларах США, але виходячи з розрахунку наведеного позивачем за курсом, який застосований самим позивачем при визначення розміру позовних вимог про стягнення заборгованості в національній валюті України, вважає за можливе визначити заборгованість за кредитним договором за процентами за користування кредитом станом на 26.11.2013 року у гривнях - 32 281,86 * 22,073558 (курс НБУ застосований банком) = 712 575 грн. 50 коп.

Крім того, стягненню підлягають 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту у розмірі 1 603 грн. 13 коп. та 3% річних зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 11 671 грн. 82 коп.

Таким чином, загальна сума стягнення становить 1 709 634 грн. 05 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 983 783 грн. 60 коп., заборгованість за процентами у розмірі 712 575 грн. 50 коп., 3% річних за прострочення зобов`язання з повернення тіла кредиту - 1603 грн. 13 коп та 3% від прострочення заобов`язання зі сплати відсотків у розмірі 11 671 грн. 82 коп. В решті вимог слід відмовити.

При цьому судова колегія враховує, що можливість виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.05.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 37, 7 кв. м. повністю вичерпана, оскільки на вказану квартиру вже звернено стягнення в порядку виконання рішення суду по іншій цивільній справі та в рахунок погашення заборгованості за іншим кредитним договором, що виключає можливість подвійного стягнення, як такого.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На час подання позову до суду першої інстанції судовий збір відповідно до розміру заявлених вимог становив 3654 грн., але ПАТ «Дельта Банк» у зв`язку з введенням тимчасової адміністрації у відповідності з діючою на той час редакцією Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору за подання позову.

З урахуванням ухвалення апеляційним судом нового судового рішення, яким позов задоволено частково - 1709 634,05 грн. що пропорційно становить 73,4 % від заявленого розміру стягнення 2 328 223,73 грн., то з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду пропорційно сумі задоволених вимог - 2682 грн. (73,4% * 3654 грн.). Крім того, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути 73,4% від судового збору - 5 481 грн., сплаченого ПАТ «Дельта Банк» за подання апеляційної скарги, що становить 4023 грн.. (73,4% * 5481)

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 жовтня 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1 від 22.02.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в загальній сумі 1 709 634 грн. 05 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 983 783 грн. 60 коп., заборгованість за процентами у розмірі 712 575 грн. 50 коп., 3% річних за прострочення зобов`язання з повернення тіла кредиту - 1603 грн. 13 коп та 3% від прострочення зобов`язання зі сплати відсотків у розмірі 11 671 грн. 82 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання позову до суду у розмірі 2682 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 023 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.06.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова