Справа № 201/5380/19
Провадження № 2/201/2392/2019
УХВАЛА

24 червня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Від сторін 24 червня 2019 року до суду надійшла про затвердження мирової угоди, укладеної між ними 21 червня 2019 року, за умовами якої сторони домовились про наступне:

Відповідач визнає свої зобов`язання по сплаті суми боргу перед Позивачем, який становить загальний борг в сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. та пропонує погасити даний борг шляхом передачі належного йому нерухомого майна у власність Позивачу та реєстрації за ним на дане майно права власності.

Відповідач визнає, що його заборгованість перед Позивачем на момент укладення цієї мирової угоди відповідає відомостям, які викладені в матеріалах справи й становить загальний борг в сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.

Відповідачу, згідно відповіді КП «Дніпропетровське МБТІ» від 08.07.2018 р. за № 1755 належить 27/100 частин квартири, за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ним на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, від 21.03.1994 р. виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження 6-840/94, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 146п за реєстровим № 27.

Відповідач визнає умови п. 5.2. Договору позики, який був укладений між сторонами, в якому передбачено, що «У разі неповернення позики, зазначено в п. 1 в строк, передбачений даним договором, Позикодавець має право вимагати передання права власності на об`єкт нерухомості, а саме 27/100 частин квартири, за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за Позичальником на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, від 21.03.1994 р. виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження 6-840/94, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 146п за реєстровим № 27».

Відповідач підтверджує та визнає, що єдиним способом задовольнити претензії Позивача, є визнати право власності за Позивачем на майно, яке вказано в договорі позики як забезпечення виконання зобов`язання по поверненню боргу, яким є 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , визнає право власності за ОСОБА_1 , на майно 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

Позивач на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди набуває право здійснити реєстрацію права власності на нерухоме 27/100 частин квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 у компетентних органах.

Сторони зобов`язуються не чинити перешкод один одному у здійсненні реєстрації права власності на 27/100 частин квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , для чого надати один одному оригінали необхідних документів.

З моменту визнання умов мирової угоди жодна із сторін не має права порушувати спір щодо права власності на 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

Дана мирова угода є підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_1 на 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

Кожна із сторін судові витрати по даній справі несе самостійно.

Позивач заявляє, що з моменту підписання цієї мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до Відповідача з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї мирової угоди.

Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

Таким чином, сторони домовились про те, що в рахунок погашення боргу за договором позики Відповідач передає у власність Позивачу 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності.

Розглянувши заяви сторін про затвердження мирової угоди і сам текст мирової угоди, дійшовши висновку, що сторони добровільно домовилися між собою, у зв`язку з чим спір у даній справі вирішено, суд вважає за можливе провадження у цій цивільній справі закрити з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-342цс15 у постанові від 11 листопада 2015 року, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування, та вказав, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Згідно з приписами п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Зважаючи на те, що аналіз змісту укладеної між сторонами цієї справи мирової угоди та підписаної ними свідчить про те, що сторони досягли поступок та компромісу щодо в рахунок погашення боргу за договором позики відповідач передає у власність позивачу 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності, суд вважає за можливе затвердити зазначену мирову угоду, у зв`язку із чим закрити провадження у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 207, 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити мирову угоду, укладену між сторонами 21 червня 2019 року, відповідно до якої позивач ОСОБА_1 , з однієї сторони, та відповідач ОСОБА_2 , з іншої сторони, домовились про врегулювання спору та уклали цю мирову угоду про таке:

Відповідач визнає свої зобов`язання по сплаті суми боргу перед Позивачем, який становить загальний борг в сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. та пропонує погасити даний борг шляхом передачі належного йому нерухомого майна у власність Позивачу та реєстрації за ним на дане майно права власності.

Відповідач визнає, що його заборгованість перед Позивачем на момент укладення цієї мирової угоди відповідає відомостям, які викладені в матеріалах справи й становить загальний борг в сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) грн.

Відповідачу, згідно відповіді КП «Дніпропетровське МБТІ» від 08.07.2018 р. за № 1755 належить 27/100 частин квартири, за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ним на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, від 21.03.1994 р. виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження 6-840/94, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 146п за реєстровим № 27.

Відповідач визнає умови п. 5.2. Договору позики, який був укладений між сторонами, в якому передбачено, що «У разі неповернення позики, зазначено в п. 1 в строк, передбачений даним договором, Позикодавець має право вимагати передання права власності на об`єкт нерухомості, а саме 27/100 частин квартири, за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за Позичальником на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, від 21.03.1994 р. виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження 6-840/94, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 146п за реєстровим № 27».

Відповідач підтверджує та визнає, що єдиним способом задовольнити претензії Позивача, є визнати право власності за Позивачем на майно, яке вказано в договорі позики як забезпечення виконання зобов`язання по поверненню боргу, яким є 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , визнає право власності за ОСОБА_1 , на майно 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

Позивач на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди набуває право здійснити реєстрацію права власності на нерухоме 27/100 частин квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 у компетентних органах.

Сторони зобов`язуються не чинити перешкод один одному у здійсненні реєстрації права власності на 27/100 частин квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , для чого надати один одному оригінали необхідних документів.

З моменту визнання умов мирової угоди жодна із сторін не має права порушувати спір щодо права власності на 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

Дана мирова угода є підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_1 на 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

Кожна із сторін судові витрати по даній справі несе самостійно.

Позивач заявляє, що з моменту підписання цієї мирової угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до Відповідача з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї мирової угоди.

Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

Таким чином, сторони домовились про те, що в рахунок погашення боргу за договором позики Відповідач передає у власність Позивачу 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев