Справа № 333/847/19
Пр. № 2/333/1063/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.06.2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі
судді: Наумової І.Й.
при секретарі: Кунець В.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м .Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,
Позивач звернувся з позовом до відповідача посилаючись на те, що 17.12.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, який був підписаний власноруч позивачем та відповідачем по справі, згідно якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 134 501 долар США у борг під 10% річних, які останній зобов`язався повернути у строк до 30.06.2016 року.
Усі умови позики були погоджені сторонами та викладені в договорі позики від 17.12.2015 року, підписаному сторонами, а також у розписці про отримання грошових коштів від 17.12.2015 року, яку було підписано відповідачем.
Свої зобов`язання відповідач по справі ОСОБА_3 не виконав. Грошові кошти своєчасно повернуті не були, у звязку з чим ОСОБА_2 скористувався своїм правом звернення до суду з даним позовом.
Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики та не повертає в добровільному порядку суму боргу, просив стягнути з нього:
- згідно до п. 2.1. договору позики 3 718 703, 42 грн. - суми позики в розмірі 134 501 долар США в перерахунку на гривневий еквівалент, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 01.02.2019 р (тобто станом на 01.02.2019 р. - на день звернення позивача до суду з позовом офіційний курс гривні за 100 доларів США становив 2774,0960 грн.)
- згідно до п. 3.2. договору позики 10% річних за користування позикою за 1141 день (з 18.12.2015 р. по 01.02.2019 р.), яка становить 41 904,70 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2019 р., становить 1 162 476,60 грн.
- зобов`язання щодо оплати 3% річних за час прострочення зобов`язання у період з 01.07.2016 р. до 01.02.2019 р., які становлять суму 304 346,34 грн.
- судові витрати по оплаті судового збору в сумі 9 605,00 грн..
Ухвалою суду від 20.02.2019 року відкрито провадження по даній справі та ухвалено про розгляд справи в загальному порядку.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав вказаний позов, просив його задовольнити по підставах, викладених у позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив
Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Заслухав пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки".
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно з нормою ч. І ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Окрім того, згідно положень ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ договір позики від 17.12.2015 р., власноручно підписаний відповідачем, та розписка від 17.12.2015 р., які посвідчують передачу позивачем відповідачу грошової суми в розмірі 134 501 доларів США. під 10 % річних терміном до 30.06.2016 року та по закінченню терміну, містять зобов`язання повернути їх.
Договором позики від 17.12.2015 р. та розпискою вказано, що борг буде повернутий до 30.06.2016 року, а тому право на звернення до суду настало з моменту закінчення останнього дня вказаного у договорі, тобто з 01.07.2016 року.
Договір позики та розписка від 17.12.2015 р. знаходились у позивача, їх оригінали були наданий в судовому засіданні представником позивача, та підтверджують наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
З досліджених в судовому засіданні договору позики та розписки від 17.12.2015 р. вбачається, що сторонами в письмові формі зафіксовані істотні умови позики, а саме: предмет позики - грошові кошти та строк повернення боргу за користування, які боржник зобов`язався сплачувати кредитору за користування його грошовими коштами.
Крім того, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів від 17.12.2015 р. є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Враховуючи викладене, суд вважає ,що позов слід задовольнити частково, - стянути суму боргу за договором позики в розмірі 3 718 703, 42 грн., 10% річних за користування позикою в сумі 1 162 476,60 грн, та трьох відсотків річних в сумі в розмірі 304 346,34 грн, так як вони знайшли своє підтвердження доказами у судовому засіданні.
Будь яких доказів на підтвердження того, що договір та розписка підписані не власноручно відповідачем суду відповідачем не надано.
Вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн. не обгрунтовані позивачем та не підтверджені належними та допустимими доказами, а за таких обставин не підлягають задоволенню.
Вимоги позивача про стягнення судових витрат підлягають частковому задоволенню в частині стягнення судового збору в розмірі 9 605,00 грн.
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 263-265, 280-283 ЦПК України,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) борг за договором позики в розмірі 3 718 703, 42 грн. (три мільйони сімсот вісімнадцять тисяч сімсот три гривні 42 коп.), відсотки за користування позикою в сумі 1 162 476,60 грн. (один мільйон сто шістдесят дві тисячі чотириста сімдесят шість гривень 60 коп.), та трьох відсотків річних в сумі в розмірі 304 346,34 грн. (триста чотири тисячі триста сорок шість гривень 34 коп.) Всього на суму 5 185 526,36 грн. (п`ять мільйонів сто вісімдесят п`ять п`ятсот двадцять шість гривень 36 копійок).
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по оплаті судового збору в розмірі 9513,27 грн.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно ОСОБА_2 застосовані ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2019 р. продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання даним рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст судового рішення складений 25.06.2019 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й.Наумова