КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8976/2019
Справа № 369/4368/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області в складі судді Дубас Т.В., постановлену в м. Київ 08 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до його пред`явлення,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є дружиною її брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При житті, а саме 10 грудня 1994 року, її брат отримав у дарунок житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , цей будинок свого часу успадкувала їх мати ОСОБА_4 після смерті їх батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька вона проживала в даному будинку, доглядала за матір?ю, фактично прийняла спадщину і до певного часу розпоряджалася нею, доки ОСОБА_1 не припинила їй доступ до батьківського володіння після смерті її брата. Про те, що її мати усунула її від прийняття спадщини шляхом повідомлення нотаріусу у 1993 році про відсутність інших спадкоємців першої черги за законом, їй стало відомо лише у 2018 році. На даний час вона має намір захистити свої права спадкоємця першої черги, які, на її переконання, були порушені, шляхом подання до суду позовної заяви про встановлення факту прийняття спадщини і скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

У неї є всі підстави вважати, що відповідач, яка прийняла спадщину (жилий будинок за вищезазначеною адресою) від свого чоловіка, її брата, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , може вжити заходів по відчуженню цього майна на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Просила накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1

ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала наступне. Суд не звернув уваги на те, що із матеріалів, наданих суду, не встановлено реальної небезпеки, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, а заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

В даному випадку заявником ОСОБА_2 не було надано до суду доказів про намір ОСОБА_1 відчужити спірний будинок, в якому вона постійно проживає та зареєстрована з 11 січня 2007 року.

Проте судом не досліджено та не надано належної оцінки вищезазначеному, і таким чином неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції в порушення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» не дав оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про забезпечення позову до його пред`явлення та протиправно наклав арешт на її будинок.

Суд не перевірив тих обставин, що у ОСОБА_2 не було жодних майнових та/або фінансових претензій щодо спадкового майна, яким є житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті її родичів, починаючи з 1991 року, а сама заявниця постійно проживає більше 45 років в м. Києві .

Не погоджувалась із твердженням ОСОБА_2 про те, що нібито припинила їй доступ до батьківського володіння, оскільки доказів, які б підтверджували це, нею не надано.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову до його пред`явлення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу спадкування нерухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи. Суд посилався на те, що виходячи з наведених у заяві про забезпечення позову фактів і обґрунтувань вбачається, що предмет позову та заявлений позивачем захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майно є взаємопов`язаними, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2019 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, яку мотивувала тим, що ОСОБА_1 є дружиною її брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При житті, а саме 10 грудня 1994 року, її брат отримав у дарунок житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Цей будинок свого часу успадкувала їх мати ОСОБА_4 після смерті їх батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька вона проживала в даному будинку, доглядала за матір?ю, фактично прийняла спадщину і до певного часу розпоряджалася нею, доки ОСОБА_1 не припинила їй доступ до батьківського володіння після смерті її брата. Про те, що її мати усунула її від прийняття спадщини шляхом повідомлення нотаріусу у 1993 році про відсутність інших спадкоємців першої черги за законом, їй стало відомо лише у 2018 році. На даний час вона має намір захистити свої права спадкоємця першої черги, які, на її переконання, були порушені, шляхом подання до суду позовної заяви про встановлення факту прийняття спадщини і скасування свідоцтва про право на спадщину за законом. У неї є всі підстави вважати, що відповідач, яка прийняла спадщину (жилий будинок за вищезазначеною адресою) від свого чоловіка, її брата, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , і це спадкове майно перебуває у її власності, може вжити заходів по відчуженню цього майна на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Заявником надано копію свого паспорта та картки фізичної особи - платника податків (а. с 4 - 5), копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 листопада 1994 року, згідно якого спадкоємцем ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_4 (а. с. 7), договір дарування від 10 грудня 1994 року, яким ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_3 жилий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 8 - 10), копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 (а. с. 11), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12), Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якого власником будинку за адресою АДРЕСА_1 є одноособово ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 468, виданий 29 грудня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Сподіним І.Л. (а. с. 13 - 15).

Виходячи із аналізу наданих заявником документів та враховуючи наведені вимоги закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між заявником та ОСОБА_1 виник спір з приводу вказаного житлового будинку, крім того, захід забезпечення позову, який ОСОБА_2 просила вжити, повністю відповідає змісту позову, який вона має намір пред`явити.

Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки майно, на яке накладено арешт, як об`єкт цивільних прав не вилучене та не обмежене в обороті, ризик відчуження даного майна за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

З огляду на викладене ґрунтуються на законі та відповідають матеріалам справи висновки суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення заявлених позовних вимог, оскільки майно відповідача, яке є предметом спору, може бути відчужене останнім у будь-який час.

Із цих же підстав відхиляються доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України, в даному випадку - доказів про намір ОСОБА_1 відчужити спірний будинок.

Зміст заяви про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив, що у ОСОБА_2 не було жодних майнових або фінансових претензій щодо спадкового майна після смерті її родичів, починаючи з 1991 року, та що ОСОБА_1 дійсно припинила заявнику доступ до батьківського володіння, апеляційний суд відхиляє, оскільки ці доводи підлягають перевірці під час розгляду справи по суті і не оцінюються на стадії забезпечення позову. Процесуальне призначення даної стадії полягає лише в усуненні можливостей утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення заявлених вимог.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в спірному будинку із 2007 року та відсутності інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 в с. Софіївська Борщагівка, оскільки вони стосуються розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , оскаржуючи ухвалу суду про забезпечення позову, не зазначає, яким чином в даному випадку оскаржувана ухвала порушує її права, свободи чи інтереси.

Апеляційний суд враховує, що саме по собі накладення арешту на спірне майно без наміру власника його відчужити жодним чином не впливає на правовий статус майна і не впливає на права і законні інтереси такого власника.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

За таких обставин ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову з підстав, передбачених законом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 червня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.