печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Печерським районним судом м. Києва

у складі: головуючого судді Козлова Р.Ю.

за участю секретаря Іваненка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Київ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.10.2003 між нею та відповідачем було укладено шлюб (актовий запис № 141 від 05.10.2003) від шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі судового наказу виданого Печерським районним судом м. Києва від 10.10.2017 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_3 до досягнення дітьми повноліття. Через ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дітей за період з 07.09.2017 по 07.02.2018 утворилася заборгованість у розмірі 58 640, 87 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 07.09.2017 року по 01.02.2018, розмір якої складає 20108,12 грн. В позовній заяві позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 787, 50 грн.

Ухвалою суду від 22.05.2018 у справі відкрито провадження та надано відповідачеві строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, позивачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відзиву на позов подати відповідь на відзив.

13.06.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування викладених обставин зазначає, що ніколи не відмовлявся від сплати аліментів на утримання дітей. Разом з тим, через процесуальну тяганину, невизначену територіальну підвідомчість виконавчого провадження, в нього виникли об`єктивні причини щодо несвоєчасності сплати аліментів. В той же час, відповідач зазначає про те, що про наявність виконавчого провадження йому стало відомо лише у січні 2018 а тому відповідач навіть не був обізнаний про наявність такого обов`язку, що вказує про відсутність його вини.

У відповіді на відзив який надійшов на адресу суду 05.07.2018 позивав зазначали, що відповідач знав про наявність судового наказу, який був отриманий ним особисто, Більш того 13.11.2017 відповідач звертався до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, проте ухвалою суду від 26.01.2018 по справі №757/67466/17-ц вказана позовна заява залишена без розгляду. Тому позивач вважає, що заборгованість щодо сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, а тому з нього повинна бути стягнута пеня відповідно до ст. 196 СК України.

Ухвалою суду від 27.07.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В ході розгляду справи по суті позивачем було змінено прізвище з ОСОБА_1 на « ОСОБА_1 », що підтверджується наявною матеріалах справи копією свідоцтва про зміну прізвища від 20.10.2018 серія НОМЕР_1 (а.с. № 136).

Ухвалою суду від 20.02.2019 задоволено клопотання позивача та позовну заяву в частині вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів в розмірі - 58 460 грн. 87 коп. залишено без розгляду.

В судовому засіданні, позивач підтримала пред`явлені вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача позов в частині вимог про стягнення пені за період з листопада 2017 року по лютий 2018 року визнав. В той же час, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені за період за вересень та жовтень 2017 року, оскільки відсутня вина відповідача внаслідок якої утворилась заборгованість перед позивачкою за даний період.

Суд, заслухавши думку у часників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі (актовий запис № 141 від 05.10.2003). Від даного шлюбу у сторін шлюбу народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі судового наказу виданого Печерським районним судом м. Києва від 10.10.2017 року з відповідача на її на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, на утримання неповнолітніх сина - ОСОБА_4 та доньки - ОСОБА_3 до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до розрахунку державного виконавця від 28.03.2018 № 1006/12 заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей за виконавчим листом № 757/52074/17-ц від 10.11.2017 станом на 07.02.2018 складає 58460,87грн. (а.с.15).

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідачем та представником відповідача в судовому засіданні не спростовано того факту, що заборгованість по аліментам сталася саме з вини відповідача, а його посилання на те, що про наявність виконавчого провадження йому стало відомо лише в січні 2018 спростовуються наявною в матеріалах справи копією ухвали суду від 26.01.2018 по справі №757/67466/17-ц, якою було залишено його позовну заяву про зменшення розміру аліментів без розгляду. При цьому, із наявних у справі доказів вбачається, що розмір заборгованості із сплати аліментів був обчислений державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», боржнику було роз`яснено право оскаржити його до суду у порядку, встановленому законом. Крім того, розрахунок державного виконавця містить відомості про суму заборгованості по аліментам, період за який вона виникла.

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач, будучи достовірно обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними 18 років, аліменти не сплачував, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин не здобуто, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з його вини, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені).

Пеня, передбачена ст. 196 СК України, нараховується за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

У відповідності до ст. 12 СК України, строки, встановлені у цьому Кодексі, обчислюються відповідно до Цивільного кодексу України. За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 251 ЦК України), а згідно з правилами, регламентованими цивільним законодавством щодо закінчення строків, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку; якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. З вказаними правилами обчислення строків також кореспондуються і вимоги щодо обчислення процесуальних строків, визначені главою 6 ЦПК України.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства строком, з якого належить здійснювати розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, є наступний день після останнього дня місяця, в якому слід було сплатити щомісячний платіж по аліментам. Нарахування 1% неустойки (пені) від суми несплачених аліментів має проводитись на суму заборгованості за місяць (щомісячного платежу) за кожен день прострочення за весь період прострочення до повного погашення боргу, або до дня звернення в суд особи, права якої порушені.

У постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14.

Крім того, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15 при касаційному перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2015 року у справі про стягнення заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої дитини та пені за прострочення сплати аліментів констатовано правильність застосування судом касаційної інстанції наступних норм матеріального права при вирахуванні пені від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожен день прострочення та при її обчисленні в межах одного місяця.

Так, у вищевказаній постанові зазначено, що за змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За посиланням Верховного Суду України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, а її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14, від 01.06.2016 року в справі № 6-535цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з сумою розрахунку пені, наданим позивачкою до матеріалів позову.

Оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.180, 181, 182, 191, 192 СК України, ст.ст.12, 19, 76, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 20 108 гривень 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.

Повне рішення суду складено 31 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя