Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 761/618/17-ц

провадження № 61-26614св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національна академія державного управління при Президентові України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2018 року у складі суддів: Вербової І. М., Головачова Я. В., Шахової О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національної академії державного управління при Президентові України про визнання неправомірним та скасування наказу № 39-в від 07 грудня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», визнання незаконним та скасування наказу № 799-ос від 19 грудня 2016 року «З особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, поновлення на посаді завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, стягнення з Національної академії державного управління при Президентові України компенсації за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням у розмірі 88 288 грн.

Позов обґрунтовував тим, що він працював у Національній академії державного управління при Президентові України з 01 вересня 2011 року на різних посадах. Наказом № 39-в від 07 грудня 2016 року йому оголошено догану за порушення трудової дисципліни, пов`язане з відсутністю контролю за організацією звітування ОСОБА_2 - аспіранта кафедри управління національним господарством та економічної політики Національної академії державного управління при Президентові України. Наказом № 799-ос від 19 грудня 2016 року його звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строкового трудового договору на. Зазначав, що його звільнення відбулось незаконно, оскільки відповідно до умов контракту з науково-педагогічним працівником від 01 вересня 2011 року він призначений на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки на термін з 01 грудня 2011 року по 30 листопада 2018 року. Догану йому також оголошено незаконно, оскільки він не був ознайомлений з документами, на підставі яких його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме: службовою запискою першого віце-президента ОСОБА_3 та листом Служби безпеки України № 2-3-1-34416 від 17 жовтня 2016 року. Крім того, відповідних письмових пояснень від нього не відібрано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково, визнано незаконним наказ №39-в від 07 грудня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», визнано незаконним наказ № 799-ос від 19 грудня 2016 року «З особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, стягнуто з Національної академії державного управління при Президентові України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в якості компенсації за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням у розмірі 88 288 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач стверджує, що між Національною академією та ОСОБА_1 укладено строковий трудовий договір на визначений строк, встановлений за погодженням сторін з 01 вересня 2016 року по 31 грудня 2016 року, тому 31 грудня 2016 року позивача звільнено за закiнченням строку, на який було укладено договір. Разом з тим, з трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 призначений на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки по 31 серпня 2018 року за контрактом як обраний за конкурсом, та у подальшому переведений на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики за статтею 32 КЗпП України за його згодою по 30 листопада 2018 року за строковим трудовим договором, на умовах контракту як обраний за конкурсом. Стороною відповідача не надано до суду контракту, що був укладений між ОСОБА_1 та Національною академією державного управління при Президентові України, однак з трудової книжки вбачається, що позивач став переможцем конкурсу на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики та між сторонами укладено контракт строком дії до 31 листопада 2018 року. За таких обставин, слід визнати наказ № 799-ос від 19 грудня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики незаконним, а позивач підлягає поновленню на роботі, оскільки звільнення останнього відбулося без достатніх на те правових підстав. При цьому, суд не наділений повноваженнями скасовувати незаконні накази, оскільки це є втручанням у адміністративну діяльність юридичної особи, відтак, позовна вимога щодо скасування заначеного наказу задоволенню не підлягає. Стосовно визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, слід зазначити, що відповідачем не надано до суду контракту, що укладався між сторонами, суд позбавлений можливості перевірити обов`язки та відповідальність позивача, а відтак відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 як завідувач кафедри був відповідальним за контроль присутності аспірантів під час розгляду та складення документів відносно них, а також що до останнього можливо застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Разом з тим, зазначення начальником управління підготовки наукових та науково-педагогічних кадрів Національної академії державного управління при Президентові України ОСОБА_4 у службовій записці про покладення контролю виконання та особистої відповідальності за якісне написання аспірантом дисертації на наукового керівника не може сприйматися судом як беззаперечний доказ покладення таких обов`язків на ОСОБА_1 та його відповідальності за їх неналежне виконання.За таких обставин, наказ Національної академії державного управління при Президентові України № 39-в від 07 грудня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення»слід визнати незаконним, оскільки оголошення догани ОСОБА_1 відбулося із порушенням встановленої процедури дослідження дисциплінарного проступку, а також стороною відповідача не доведено, що ОСОБА_1 взагалі є відповідальною особою за встановлені порушення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у розмірі 88 288 грн.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року в частині в частині визнання наказу № 799-ос від 19 грудня 2016 року про звільнення, поновлення на роботі та компенсації за час вимушеного прогулу - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення до позивача зазначено службову записку першого віце-президента та лист Служби безпеки України № 2-3-1-34416 від 17 жовтня 2016 року. Разом з тим, в ході розгляду справи відповідачем не надано належних доказів покладення на позивача обов`язків щодо контролю присутності аспірантів під час розгляду та складення документів, і що їх присутність є обов`язковою, а також щодо відповідальності позивача за їх неналежне виконання. Наказом від 26 серпня 2015 року № 469-к ОСОБА_1 було звільнено з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики 31 серпня 2015 року у зв`язку із закінченням строкового трудового договору. На підставі написаної позивачем заяви від 27 серпня 2015 року та наказу від 31 серпня 2015 року № 474-к ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики до заміщення вакантної посади в установленому порядку, за строковим трудовим договором на визначений строк, встановлений погодженням сторін, з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року. На підставі написаної позивачем заяви від 30 серпня 2016 року та наказу від 31 серпня 2016 року №452-ос ОСОБА_1 продовжено строк трудового договору, встановлений за погодженням сторін, з 01 вересня по 31 грудня 2016 року. На підставі наказу від 19 грудня 2016 року № 799-ос, ОСОБА_1 звільнено 31 грудня 2016 року у зв`язку із закінченням строкового трудового договору. Таким чином, суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання наказу № 799-ос від 19 грудня 2016 року «З особового складу» в частині звільнення позивача з посади завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики незаконним, оскільки звільнення ОСОБА_1 було правомірним. А тому відсутні правові підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду в частині ухвалення нового рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він призначений на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки по 31 серпня 2018 року за контрактом, вказаний контракт не розірвано, відсутність цього контракту у письмовій формі не свідчить про його недійсність з огляду на положення статті 218 ЦК України. Укладаючи цей контракт, він сподівався на те, що має гарантований строк роботи по 31 серпня 2018 року. У разі, якби він був ознайомлений з умовами роботи, за якими він мав би щорічно укладати трудові угоди, він би не погодився укласти контракт. Змінюючи структуру штатного розпису, відповідач пропонував йому зміни трудових відносин, проте в межах діючого контракту. Крім того, при поданні апеляційної скарги відповідач не сплатив судовий збір, проте апеляційний суд прийняв указану скаргу до провадження.

(2) Позиція відповідача

У відзиві на касаційну скаргу Національна академія державного управління при Президентові України зазначає, що положення статей 217, 218 ЦК України щодо умов укладення контракту та недодержання форми не можуть бути застосовані до правовідносин щодо укладеного трудового договору, оформлено наказом від 31 серпня 2015 року № 474-к, оскільки позивача було переведено на іншу посаду за його заявою з укладенням нового трудового договору. Будь-які зміни у трудових відносинах відбувалися на підставі власноручно написаної заяви ОСОБА_1 з подальшим оформленням відповідного наказу, що є досягненням істотних умов трудового договору. Сплата судового збору за подання апеляційної скарги підтверджується відповідним платіжним дорученням, що міститься у матеріалах справи.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що 01 вересня 2004 року позивач прийнятий на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки як обраний за конкурсом по 31 серпня 2011 року за контрактом (наказ № 490-к від 01 вересня 2004 року).

31 серпня 2011 року позивач звільнений у зв`язку із закінченням строкового трудового договору за пунктом 2 статті 36 КЗпП України.

01 вересня 2011 року позивач призначений на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки по 31 серпня 2018 року за строковим трудовим договором як обраний за конкурсом (наказ № 542-к від 31 серпня 2011 року).

01 грудня 2011 року позивач призначений на посаду завідувача кафедри управління національним господарством у порядку переведення з посади завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки відповідно до статті 32 КЗпП України за його згодою по 30 листопада 2018 року за строковим трудовим договором, на умовах контракту як обраний за конкурсом (наказ № 815-к від 30 листопада 2011 року).

З 27 червня 2014 року внесено зміни до структури Національної академії, згідно яких, зокрема, ліквідовано кафедру управління національним господарством та включено до структури Національної академії кафедру управління національним господарством та економічної політики (наказ № 185 від 27 червня 2014 року).

02 вересня 2014 року позивач призначений на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики за строковим трудовим договором до 31 серпня 2015 року в порядку переведення з посади завідувача кафедри управління національним господарством згідно статті 32 КЗпП України за його згодою (наказ № 505-к від 02 вересня 2014 року).

31 серпня 2015 року позивача звільнено у зв`язку із закінченням строкового трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України (наказ № 496-к від 26 серпня 2015 року).

01 вересня 2015 року позивач призначений на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики за строковим трудовим договором по 31 серпня 2016 року (наказ № 474-к від 31 серпня 2015 року).

З 01 вересня по 31 грудня 2016 року ОСОБА_1 продовжено строк трудового договору на посаді завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики (наказ № 452-ос від 31 серпня 2016 року).

Наказом Національної академії держаного управління при Президентові України № 39-в від 07 грудня 2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, пов`язане з відсутністю контролю за організацією звітування ОСОБА_2 , аспіранта кафедри управління національним господарством та економічної політики Національної академії державного управління при Президентові України, який в дні проведення засідань кафедри 01 квітня 2015 року, 16 вересня 2015 року та 06 квітня 2016 року перебував за межами України.

31 грудня 2016 року позивача звільнено у зв`язку із закінченням строкового трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України (наказ № 799-ос від 19 грудня 2016 року).

Згідно пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України пiдставами припинення трудового договору є: 2) закiнчення строку (пункти 2 i 3 статтi 23), крiм випадкiв, коли трудовi вiдносини фактично тривають i жодна з сторiн не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працiвником та власником пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цiєю угодою, та дотримуватись внутрiшнього трудового розпорядку, а власник пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов`язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату й забезпечувати умови працi, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством.

Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення.

Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-254цс17.

Строковий характер трудових відносин між ОСОБА_1 та відповідачем підтверджується як змістом наказів про призначення його на посаду, так і заявами ОСОБА_1 про прийняття на роботу або переведення на посаду.

Так, 01 вересня 2015 року позивач призначений на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики за строковим трудовим договором по 31 серпня 2016 року, з 01 вересня по 31 грудня 2016 року ОСОБА_1 продовжено строк трудового договору на посаді завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики, а 31 грудня 2016 року позивача звільнено у зв`язку із закінченням строкового трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у відповідності до диспозиції наведеної норми.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що він призначений на посаду завідувача кафедри економічної теорії та історії економіки по 31 серпня 2018 року за контрактом, який не розірвано, та що відповідач пропонував йому зміни умов трудового договору в межах діючого контракту, є безпідставними, оскільки 31 серпня 2015 року позивача було звільнено у зв`язку із закінченням строкового трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, тобто попередні умови трудового договору припинили свою дію.

01 вересня 2015 року позивача прийнято на роботу на нових умовах - на посаду завідувача кафедри управління національним господарством та економічної політики на строк по 31 серпня 2016 року, який одноразово продовжено до 31 грудня 2016 року.

Таким чином, позивача звільнено на законній підставі, що не спростовано доводами касаційної скарги, а тому в цій частині вирішення спору рішення апеляційного суду залишається без змін за статтею 410 ЦПК України.

Щодо посилань у касаційній скарзі на несплату відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги, необхідно зазначити, що судовий збір сплачено відповідачем за платіжним дорученням № 1785 від 26 грудня 2017 року (т. 1, а. с. 181) у розмірі 2 816 грн, кошти зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (т. 1, а. с. 209), а тому доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується та не переглядається.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, рішення апеляційного суду залишається без змін у частині вирішення позову про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду м. Києва від 14 березня 2018 року залишити без змін у частині вирішення позову про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

Є. В. Петров

С. П. Штелик