ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/3929/18

провадження № 22-ц/4809/1117/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Урсаленко Олександр Миколайович

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрАгроКом», представник - адвокат Смалиус Ірина Володимирівна

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2019 року у складі судді Коліуш Г. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрАгроКом» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрАгроКом» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Зазначав, що 11 жовтня 2018 року, згідно із вказівкою керівництва товариства працював на тракторі КЕЙС 435 на полі бригади № 1 товариства. Близько 4 години 30 хвилин на поле приїхали працівники поліції та начальник охорони товариства, його звинуватили у викраденні дизельного пального. 11 жовтня 2018 року о 18 годині він вийшов на роботу у нічну зміну. Близько 19 години йому зателефонував диспетчер товариства села Андріївки і дав вказівку виїхати на край поля і чекати агронома другої бригади ОСОБА_2 . Останній приїхав і привіз тракториста ОСОБА_3 , щоб його замінити. 12 жовтня 2018 року він зателефонував керуючому Головківського відділення товариства ОСОБА_4 і запитав, що йому робити та отримав відповідь, що його відсторонено від роботи на невизначений час. 17 жовтня 2018 року йому зателефонувала начальник відділу кадрів товариства ОСОБА_5 та запропонувала роботу слюсаря. На його питання за що його переводять на нижчеоплачувану роботу вона відповіла, що була вказівка керівника товариства ОСОБА_6 Згоди на переведення він не дав, оскільки підстави для його примусового переводу з посади тракториста-машиніста у керівництва товариства відсутні. 18 жовтня 2018 року він отримав лист товариства у якому було зазначено, що його звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України. У трудовій книжці причиною звільнення зазначено прогул без поважних причин. З наказом про звільнення його не ознайомили.

Діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, що призвело до моральних страждань. Він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані. Він не зміг знайти нормальної роботи, через зазначену у трудовій книжці причину звільнення. В результаті незаконного звільнення він був позбавлений права на працю та можливості заробляти на життя собі та батькам, які є пенсіонерами та не працюють, батько є інвалідом першої групи.

Просив скасувати наказ товариства № 203 від 18 жовтня 2018 року про звільнення, поновити його на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва тракторної бригади № 2 товариства, стягнути з товариства заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 50000 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрАгроКом» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкодивідмовлено. Суд дійшов висновку, що позивач 12 жовтня 2018 року був відсутній на роботі протягом усього робочого дня без поважних причин, його звільнення відповідало вимогам діючого законодавства та проведено у передбаченому КЗпП України порядку.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що його відсторонення від роботи здійснено з порушенням вимог ст.46 КЗпП України, а звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України є грубим порушенням норм трудового законодавства. У судовому засіданні свідки дали покази, які не відповідають показам, викладеним у рішенні суду, що підтверджується аудиозаписом судового засідання. Зазначивши у рішенні, що відсторонення його від роботи не було, можна зробити висновок, що він залишив робоче місце за своєю ініціативою. Керівництво товариство в суді не пояснило, на яких законних підставах його було відсторонено від роботи.

Апеляційне провадження відкрито 07 червня 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с.175). Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження позивач та його представник отримали під розписку (а.с.182,202).

Ухвалою від 19 червня 2019 року призначено розгляд справи на 25 червня 2019 року (а.с.205), про що повідомлено на сайті апеляційного суду (а.с.206,230).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що 12 жовтня 2018 року позивач протягом дня не з?явився на своєму робочому місці без попередження та повідомлення поважності причин відсутності. Того ж дня керуючим відділком товариства ОСОБА_4 о 16 год. 45 хв. було складено доповідну записку та акт про відсутність працівника на робочому місці понад три години з 08 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. Витягом з книги нарядів підтверджується, що 12 жовтня 2018 року позивач наряд не отримував, шляховий лист йому не виписувався, що підтверджує факт його відсутності на робочому місці. З показів свідків та з рішення суду встановлено, що питання про відсторонення позивача від роботи взагалі не стояло, а вирішувалось питання про звільнення його саме за прогул. Також свідками був підтверджений факт відсутності позивача на роботі 12 жовтня 2018 року протягом робочого дня. Звільнення позивача було проведено у відповідності до вимог діючого законодавства та проведено у передбаченому КЗпП України порядку, що було встановлено судом. 12 жовтня 2018 року о 7 год. ранку ОСОБА_7 повинен був бути присутнім на робочому місці на тракторній бригаді № 2 в с. Головківка, де відбувається проведення наряду керівником відділку, однак він був відсутній на роботі протягом всього робочого часу та поважності причин своєї відсутності не надав. 11 жовтня 2018 року працівниками поліції дійсно зафіксовано факт крадіжки дизельного палива. За результатами досудового розслідування ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні крадіжки дизельного палива, справа з обвинувальним актом направлена до суду, відповідач є потерпілим. Підставою звільнення позивача є не крадіжка, як він зазначає в позові, а не вихід позивача на роботу після виявлення факту крадіжки (а.с.184-186).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Разом з тим, відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

При вирішенні питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності підлягає з`ясуванню, в чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи правомочним органом накладено дисциплінарне стягнення, чи не закінчився для цього встановлений строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, наказом від 23 квітня 2013 року №68 позивач ОСОБА_7 прийнятий на роботу трактористом-машиністом ТОВ «УкрАгроКом» за основним місцем роботи (а.с.4,50).

Наказом від 02 січня 2018 року №1 на підприємстві встановлений 6-ти денний робочий день з нормативною тривалістю 40 годин (а.с.59).

Місцем роботи позивача визначено тракторну бригаду № 2 в с.Головківка Олександрійського району Кіровоградської області, для виконання роботи кожному трактористу-машиністу щоденно виписується шляховий лист, що фіксується в книзі нарядів.

Наказом №233 від 12 листопада 2014 року обов`язки щодо кадрових питань покладено на директора з економіки ОСОБА_8 (а.с.213).

12 жовтня 2018 року керуючий відділком ОСОБА_4 склав доповідну на ім`я директора з економіки ТОВ «УкрАгроКом» Йоник Н. В. про відсутність позивача 12 жовтня 2018 року на робочому місці (а.с.52).

Факт відсутності позивача на робочому місці 12 жовтня 2018 року підтверджується актом від 12 жовтня 2018 року (а.с.51), книгою нарядів, з якої вбачається, що з 12 жовтня 2018 по 15 жовтня 2018 року позивач наряд не отримував, шляховий лист не виписувався (а.с.107-109).

Двічі 12 жовтня 2018 року та 15 жовтня 2018 року начальник відділу кадрів ОСОБА_5 та керівник служби безпеки ОСОБА_10 здійснювали виїзд за місцем проживання позивача для з`ясування причин невиходу його на роботу 12 жовтня 2018 року, що підтверджується складеними ними актами (а.с.98,99) та наданими ними в судовому засіданні показаннями.

Двічі 13 жовтня 2018 року та 16 жовтня 2018 року проводилося засідання профкому про розгляд подання директора з економіки ОСОБА_8 про надання згоди профкому на звільнення ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю його на роботі без поважних причин протягом робочого дня 12 жовтня 2018 року та надано згоду на звільнення позивача з роботи за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.54,55,56).

Наказом №203 від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України в зв`язку з прогулом - відсутністю на роботі без поважних причин 12 жовтня 2018 року, підстави: доповідна записка, акт про відсутність на робочому місці, акт про відмову надати пояснення з підстав відсутності на роботі, рішення профкому про надання згоди на звільнення (а.с.57).

У справі судом першої інстанції за клопотанням позивача (а.с.66) допитано 12 свідків (а.с.118-121,136,148-149). Прослухавши технічний запис судових засідань, колегія суддів дійшла висновку, що зміст пояснень свідків правильно відображено в рішенні суду. Їх показаннями підтверджується, як факт невиходу позивача на роботу 12 жовтня 2018 року, так і процедура його звільнення, попередження про засідання профкому, необхідності надання пояснень щодо причини невиходу на роботу та відмова в наданні пояснень.

Оцінивши надані учасниками справи докази за правилами ст.89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях позивача дисциплінарного проступку, оскільки 12 жовтня 2018 року він був відсутній на роботі протягом всього робочого часу без поважних причин і процедура звільнення позивача проведена відповідно до норм законодавства про працю. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Факт відсутності на роботі 12 жовтня 2018 року та в наступні дні до звільнення сам позивач не заперечує, разом з тим свою відсутність на роботі він пояснює тим, що був відсторонений від роботи керуючим відділком.

З такими доводами позивача погодитися не можна, оскільки уповноваженою особою наказ про відсторонення позивача від роботи за правилами ст.46 КЗпП України не видавався. Також не видавався наказ про переведення його на іншу роботу.

В суді першої інстанції позивач не дав обґрунтованих пояснень, чому він не прийшов на наряд 12 жовтня 2018 року, не містять таких обґрунтувань і доводи апеляційної скарги. Позивач не надав доказів того, що він прийшов на роботу 12 жовтня 2018 року, але його в цей день не допустили до роботи або надали іншу роботу, не передбачену трудовим договором.

Як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_4 саме після виявлення 11 жовтня 2018 року працівниками поліції фактів крадіжок дизельного палива позивач ОСОБА_7 не вийшов на роботу.

Сам по собі факт заміни позивача під час нічної зміни іншим трактористом після виявлення працівниками поліції крадіжки дизельного палива не давав підстав позивачу для невиходу на роботу в наступний робочий день.

Докази та обставини, зазначені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 червня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В.Черненко