Справа 206/2518/19
Провадження 2/206/832/19
26 червня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Савченко І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Самарський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -
Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з березня 2018 року по лютий 2019 року в розмірі 6800,18 гривень.
Ухвалою суду від 23 травня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надав, відзив на адресу суду не надіслав, тому суд, згідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи Самарський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду пояснення та просив розглядати справу за його відсутності.
Заслухавши доводи представника позивача, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.
Судом установлено, що судовим наказом Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 23 березня 2018 року, до настання повноліття дітей (а.с.16).
Зазначений судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в Самарському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що свідчить копія постанови про відкриття провадження (а.с.17).
Згідно розрахунків заборгованості по аліментам, складених державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з березня 2018 року по березень 2019 року сумарно становить 6800,18 гривень (а.с.18-19).
Зазначений розрахунок державного виконавця боржником у встановленому законом порядку оскаржено не було, тому підстав вважати його невірним у суду немає.
Так, стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Предметом доказування у справі про стягнення неустойки за порушення аліментного зобов`язання зокрема, являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, наявність його вини в її утворенні та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15. 05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.
В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.
Проте таких обставин відповідачем суду не доведено, а судом в ході судового розгляду не встановлено.
Згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду.
Постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. справа № 572/1762/15-ц ( реєстраційний 75296544) містить висновки про відступлення від висновків, які викладені в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. та в наступних постановах того ж суду, щодо застосування ст. 196 СК України.

Так, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду пеня за прострочення сплати аліментів згідно з положеннями ст. 196 СК України, має розраховуватися виходячи з таких вимог закону.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

Zp=(A1Х1%ХQ1)+(A2Х1%ХQ2)+……….(AnХ1%ХQn), де:

Zp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

З матеріалів справи і зокрема, розрахунку державного виконавця видно, що за період з березня 2018 року по березень 2019 року включно боржник допустив несплату аліментів на загальну суму 6800,18 гривень.

Отже, виходячи з цих обставин справи, наведених вимог закону, суд перевіривши наведений позивачем у позові розрахунок пені, встановивши його правильність приходить до висновку, що розмір пені за період з березня 2018 року по лютий 2019 року включно становить 20048,28 гривень.

Однак, враховуючи, що загальний розмір нарахованої пені перевищує її межі визначені ч. 1 ст. 196 СК України, то до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі 6800,18 гривень, що не перевищує 100% заборгованості боржника.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,40 гривень.

Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини першої статті 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

15 березня 2019 року між адвокатським об`єднанням «Адвокатське об`єднання «Українська правова ліга» та позивачем укладено договір про надання правової допомоги №08/19 (а.с.27-28).

Відповідно до рахунку на оплату послуг №150319/1 від 15 березня 2019 року та меморіального ордеру від 04 квітня 2019 року позивачем на користь адвокатського об`єднання сплачено грошові кошти у сумі 6800,00 гривень (а.с.29-30).

В той же час, в попередньому розрахунку суми судових витрат представник позивача зазначає, що вартість послуг за участь в судових засіданнях складає 1000,00 гривень за одне судове засідання, проте виходить з розрахунку двох судових засідань.

Проте представник позивача адвокат Блонська В.Д. фактично приймала участь лише в одному судовому засіданні, а тому враховуючи вимоги ст.ст. 137, 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за складання позовної заяви у розмірі 4800,00 гривень та витрати за участь адвоката в одному судовому засіданні у розмірі 1000,00 гривень, а всього 5800,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Самарський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 6800,18 гривень за період з 23 березня 2018 року по лютий 2019 року включно, а також витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5800,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Повний текст рішення складено 03 липня 2019 року.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук