Провадження № 2/761/1789/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Андрусь С.А.

за участю:

позивачки: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила суд: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 07 червня 2000 року. За її згоди, 01 серпня 2006 року ОСОБА_2 (колишній зять, чоловік її доньки - ОСОБА_3 ) був зареєстрований за вищезазначеною адресою. В квітні 2017 року відповідач добровільно залишив квартиру АДРЕСА_1 та не проживає в ній без поважних причин; оплату за користування квартирою не здійснює; особистих речей у квартирі не залишив. В травні 2018 року шлюб між відповідачем та її ( ОСОБА_1 ) донькою - ОСОБА_3 розірвано. Вказані обставини позбавляють її можливості розпоряджатися належним їй майном.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд, задовольнити позов з підстав, викладених у ньому; проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причину неявки суду не сповістив; відзив на позов не надіслав; з заявами про розгляд справи за його відсутності чи оголошення перерви до суду не звертався; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Суд, заслухав пояснення позивачки, допитав свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 07 червня 2000 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. посвідчено договір купівлі - продажу квартири, по якому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали, в рівних долях кожна, а ОСОБА_1 , купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5).

Із відповіді Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 серпня 2018 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані особи, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

24 лютого 2006 року між ОСОБА_5 (донька позивачки) та ОСОБА_2 (відповідач по справі) зареєстровано шлюб.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року шлюб укладений між ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 розірвано.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_5 проживають окремо один рік, не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети з квітня 2017 року, вказані обставини під час розгляду справи про розірвання шлюбу були визнані представником відповідача - ОСОБА_2 .

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Під час розгляду справи, судом, достовірно встановлено, що на даний час позивачка володіє та користується вищезазначеною квартирою, несе витрати по її утриманню, відповідач в квартирі не проживає та не є родичем власника квартири.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 (сусід позивачки) пояснив, що дійсно, ОСОБА_2 це колишній зять позивачки. Приблизно з 2017 року відповідача ОСОБА_2 жодного разу не бачив. Зі слів ОСОБА_5 йому відомо, що вона ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 розлучилися у зв`язку з чим, він більше у квартирі не проживає.

Свідок ОСОБА_5 - донька позивачки пояснила, що відповідач по справі це її колишній чоловік. Після реєстрації шлюбу він був зареєстрований у квартирі, яка належить її матері, однак, після розірвання шлюбу в добровільному порядку виписуватись із квартири не бажає.

Факт не проживання ОСОБА_2 у вищезазначеній квартирі підтверджено актом від 31 жовтня 2018 року, складеного ТОВ ?Індустріально будівельний холдинг?.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.391 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім?ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно висновку, викладеного у Постанові ВСУ у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012року, визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред?явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Даних, які б свідчили, що ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що йому чинились перешкоди у проживанні в квартирі, суду не надано, не було їх встановлено і під час розгляду справи.

З урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що факт реєстрації відповідача порушує права позивачки, як власника квартири, витрат на житлово-комунальні послуги відповідач не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, позивачка не бажає, щоб відповідач був зареєстрований у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника квартири, а тому суд, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 07 червня 2019 року.

Суддя: