П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2019 року місто Київ

справа № 756/11636/17

провадження №22-ц/824/8134/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Васалатія К.А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 31 серпня 2013 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому планує розірвати. У шлюбі у них з відповідачем народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між нею та відповідачем не досягнуто домовленості щодо утримання їх спільної дитини. Вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач з лютого 2016 року офіційно не працює, зареєстрований приватним підприємцем, має додатковий дохід виконуючи роботи , як столяр, та займаючись транспортними перевезеннями. Інших дітей та будь-яких осіб, які б перебували на утриманні відповідача, немає.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 3500 грн. щомісячно, починаючи з 1 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Вирішено питання розподілу судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнутих аліментів, встановивши його в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 1 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; невірно встановлені фактичні обставини справи. Суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На його думку, розмір аліментів присуджений судом в розмірі 3500 грн. є завищеним. Суд не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази його матеріального стану, які б свідчили, що він має можливість сплачувати аліменти саме у визначеному розмірі. Під час розгляду справи, суд не встановив його матеріального становища, та не дослідив обставини, що мають безпосередній вплив на його можливість сплачувати аліментів у відповідному розмірі. Крім того, судом не враховано, що він має виплачувати регулярні платежі на погашення кредитів, які були ним отримані в інтересах сім`ї.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лиштва Ю.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що ОСОБА_2 є працездатною особою та має можливість приймати участь в утриманні їх спільної з позивачем дитини. Донька проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач не навів жодних вагомих обставин, що перешкоджають йому сплачувати аліменти, наявність важкого захворювання чи наявність інших осіб, які перебувають на його утриманні. ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти в установленому судом розмірі, а навпаки визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Крім цього, подані відповідачем документи про наявність у нього додаткових витрат, пов`язаних з виплатою регулярних платежів на погашення кредитів, які були отримані ним в інтересах сім`ї, не є належними та допустимими доказами, оскільки відповідач не зазначив причин їх неподання до суду першої інстанції. Копії наданих документів не містять всіх необхідних реквізитів та відомостей встановлених законодавством для кредитних договорів, у тому числі не надано доказів видачі кредитних коштів. Також, зазначені кредитні договори датуються вереснем 2018 року, у той час коли рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 22 червня 2018 року шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало законної сили 23 липня 2018 року. Тобто твердження ОСОБА_2 про те, що його можливість сплачувати аліменти обтяжена необхідністю виплачувати регулярні платежі на погашення кредитів, які були отримані в інтересах сім`ї, є хибними та вводять суд в оману.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1660 /а.с.9/.

Сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.10/.

Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що надав суду письмову заяву /а.с.92/.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із визнання позову відповідачем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2,4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справи, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», у разі визнання відповідачем позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним.

Оскільки визнання позову ОСОБА_2 не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, висновок суду про задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом при ухваленні рішення не враховано матеріальний стан відповідача та його можливість сплачувати аліменти у розмірі визначеному позивачкою, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідачем в суді першої інстанції позовні вимоги визнані, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, підстав для дослідження обставин, на які, в тому числі, посилається лише в апеляційній скарзі, не було.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права щодо дослідження доказів.

Посилання на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 вересня 2018 року у справі №588/11/17, є недоречним, оскільки обставини у цих справах не є тотожними.

Крім того, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не посилається на те, що визнання ним позову мало місце за певних умов (погрози, примус, шантаж, тощо), тобто не було безумовним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Махлай

А.М. Стрижеус