П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2019року м. Київ

Справа № 757/38699/16-ц

Провадження: № 22-ц/824/1586/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Дюби Геннадія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Цокол Л.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками,

в с т а н о в и в :

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі між співвласниками, в якому просила майно, що належить ій на праві спільної часткової власності, 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 виділити в натурі згідно з технічним паспортом на житловий будинок від 02.07.2010, а саме наступні приміщення: коридор площею 3,8 кв.м.; коридор площею 3,0 кв.м.; кладову площею 6,0 кв.м.; житлову кімнату площею 10,8 кв.м.; житлову кімнату площею 14,9 кв. м.; кухню площею 5,5 кв. м.; житлову кімнату площею 11,7 кв. м. Також просила стягнути зі ОСОБА_2 на її користь компенсацію за різницю між вартістю ідеальної 1/2 частки житлового будинку та реальним поділом спірного житлового будинку у розмірі - 3011 грн., припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку, зобов`язати відповідача ОСОБА_2 надати їй дозвіл на реконструкцію та капітальний ремонт належної їй частини житлового будинку, відшкодувати понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що в 2010 році вона придбала 1/2 частину спірного будинку. Придбана частина потребувала капітального ремонту і вона звернулась до іншого співвласника про поділ спільного майна та укладення договору про виділення цього майна в натурі та надання згоди на реконструкцію придбаної частини будинку. Оскільки співвласники не досягли згоди щодо поділу будинку, ОСОБА_1 вважала, що її права на володіння, розпорядження та користування належним їй майном порушені, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд неправильно застосував норми статей 364, 367 ЦПК України, оскільки визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Також зазначив, що суд першої інстанції, не призначивши відповідну експертизу, унеможливив з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

10 грудня 2018 року Київським апеляційним судом відкрито провадження за апеляційною скаргою адвоката Дюби Г.М. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року.

ОСОБА_2 правом надання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги, посилаючись на те, що спір судом вирішений правильно.

Особисто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, направили до суду уповноважених представників, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що у співласника житлового будинку є право на виділ у натурі належної йому частки. При цьому, вирішуючи даний спір, судом встановлено, що запропонований позивачем варіант поділу будинку та визначений розмір грошової компенсації встановлений без врахування визначеного у 1955 році порядку користування, та здійснених самостійно кожним співвласником прибудов, які відповідно є власністю кожного з них. Безпосередньо це стосується кімнати площею 11,7 кв.м, яка була виділена в користування співвласнику, від якого право власності в подальшому набув ОСОБА_2 Отже, відсутні достатні правові підстави для задоволення вимог позивача, оскільки експертне дослідження щодо варіантів поділу та визначення розміру грошової компенсації не відповідає встановленим обставинам, а тому не може бути враховане під час виділення ідеальної частки кожному із співвласників. Окрім того, суд першої інстанції вказував, що він позбавлений можливості зобов`язати відповідача надати дозвіл на реконструкцію та капітальний ремонт, оскільки такий дозвіл фактично надавався відповідачем, при цьому позивачем чітко не визначено переліку та видів робіт, які планується провести в будинку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодись в повному обсязі не може з огляду на наступне.

Судом установлено, що 20 вересня 2010 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_1 придбала 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку під літ. «А», житловою площею 66,40 кв. м., загальною площею - 111,80 кв. м., з наступними будівлями та спорудами:літ. «Б»- сарай, літ. «Г»- вбиральня, літ. «Д»- вбиральня, літ. «Ж» -сарай, № 1-5 - споруди. Вказана частина житлового будинку розташована на земельній ділянці площею 0,0393 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 (т.1, а.с.15).

Згідно експлікації внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень вказаного будинку всього по квартирі № 1 складає 44,00кв. м., включаючи коридори розмірами 3,8 кв.м., 3,0 кв. м., кладова 6,0 кв м. , житлові 10,8 кв. м. та 14,9 кв. м., кухня 5,5 кв. м. Цього ж дня придбано земельну ділянку розміром 0,0393га (т.1, а.с.16-20, 22,23).

25 серпня 2011 року ОСОБА_2 надано згоду на реконструкцію, з правом демонтажу частини будинку, яка належить позивачу, за умови утеплення стіни (т.1, а.с.39).

Також, встановлено, що ОСОБА_2 належить 1/2 частина житлового будинку (по АДРЕСА_1 ) (далі - Будинок).

Цей факт підтверджується наступним.

За договором дарування від 23 березня 1955 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_9 та ОСОБА_10 половину домоволодіння по АДРЕСА_3 на час укладення договору) під № 28/1 (договір посвідчений нотаріально в цей же день за реєстром № 5825 та вказане домоволодіння зареєстровано за обдарованими та записано в реєстрову книгу під № 9371 13 грудня 1956 року)(т.1, а.с.73-74).

У подальшому ОСОБА_10 подарувала відповідачу 1/4 частину житлового будинку за договором дарування від 10 червня 1993 року, посвідченим нотаріально 10 червня 1993 року, зареєстрованим у реєстрі за № 5 У-523 та зареєстрованим у Київському БТІ 6 лютого 1995 року(т.1, а.с.76).

ОСОБА_9 також подарувала відповідачу 1/4 частину житлового будинку за договором дарування від 22 квітня 1999 року, нотаріально посвідченим 22 квітня 1999 року та зареєстрованим у реєстрі за № 5-2259. Київським БТІ вчинений реєстраційний напис про належність відповідачу 1/4 частини Будинку за реєстровим номером 9371 у реєстровій книзі д. 152-138(т.1, а.с.77).

Окрім того, ОСОБА_11 (частка в будинку якого подарована ним ОСОБА_7 ), ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як особи, які спільно володіли на праві особистої власності Будинком , 29 березня 1955 року уклали, як співвласники, договір конкретного користування домоволодінням по АДРЕСА_3 на час укладення договору), який нотаріально посвідчений 1 червня 1956 року нотаріусом Шостої нотаріальної контори м. Києва Ганопольскою П.А. та зареєстрований за реєстром № 8035 (т.1, а.с.75).

Відповідно до вказаного договору конкретного користування Будинком сторони домовилися про таке:

- ОСОБА_11 користуватиметься однією половиною будинку з лівого боку, якщо стояти обличчям до двору, яка складається з однієї кімнати розміром 15,90 кв.м. та іншої розміром 11,80 кв.м., кухні 5,30 кв.м., прихожої 3 кв.; коридором 3,80 кв.м. та сараю;

- ОСОБА_9 користуватиметься однією кімнатою 11,70 кв.м., кухнею 5,80 кв.м., коридором 3,20 кв.м., прихожей 6,50 кв.м.;

- ОСОБА_10 користується однією кімнатою 7,70 кв.м., іншою кімнатою - 7,60 кв.м., коридором і сараєм ОСОБА_9 та ОСОБА_10 користуються спільно.

Як видно із вказаного договору, площі кімнат у Будинку, 1/2 яких позивач придбала у попереднього власника ОСОБА_11 , відповідають розмірам, зазначеним у їх техпаспорті.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 380 ЦК України передбачено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно частин 3, 4 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Аналіз змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Як зазначено вище, станом на 23 березня 1955 року між власниками будинку був укладений договір дарування, за яким ОСОБА_8 подарувала Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а вже 29 березня 1955 року було укладено договір конкретного користування, в якому визначалось якими приміщеннями кожна із осіб буде користуватись. Укладений договір конкретного користування лише визначав порядок користування спільним майном, а не свідчив про поділ будинку в натурі (т.1, а.с. 73,74,75).

Співвласники поліпшували будинок, яким володіли на праві спільної часткової власності. Так, 07 липня 1994 року Печерською районною адміністрацією за зверненням співвласників будинку розглянуто можливість реєстрації самовільно збудованих прибудов до спірного будинку в БТІ. З заявами про реєстрацію самочинно збудованих прибудов до будинку співвласники житлового будинку АДРЕСА_1 звертались і в подальшому.

Однак, після проведення такої реєстрації, співвласники спірного будинку не вживали заходів щодо виділення часток в натурі чи перерозподілу ідеальних часток в праві спільної часткової власності.

Станом на сьогоднішній день право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не припинено, отже поділ житлового будинку між співвласниками ні за рішенням суду, ні за добровільною згодою всіх співвласників не відбувся.

Відповідно до висновку експерта № 1-26/05, складеного 26 травня 2016 року за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження з технічної точки зору, з врахуванням фактичного користування, що склався між співвласниками, виділ 1/2 ідеальної частки, яка належить ОСОБА_1 , у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до даних візуально-інструментального обстеження та документальних даних, можливий з відхиленням від вказаної частки.

Запропоновано два варіанти виділу 1/2 ідеальної частки, що належить позивачу, та визначено розмір грошової компенсації за кожним варіантом виділу. При цьому експерт виходив із загальної площі будинку 111,8 кв. м., та житлової - 66,4 кв. м. (т .1, а.с.25-37).

Варіант І : співвласнику ОСОБА_1 на 1/2 частину пропонується виділити наступні приміщення будинку, загальною площею 44.0 кв.м, а саме: приміщення 1-1 площею 3,8 кв.м, приміщення 1-2 площею 3,0 кв.м, приміщення 1-3 площею 6,0 кв.м, приміщення 1-4 житловою площею 10,8 кв.м, приміщення 1-5 житловою площею 14,9 кв.м, приміщення 1-6 площею 5,5 кв.м, що становить 39/100 частин житлового будинку, та на 23549 грн. менше ідеальної частки;

співвласнику ОСОБА_2 на 1/2 частину пропонується виділити наступні приміщення будинку, загальною площею 67,8 кв.м, а саме: приміщення 2-1 площею 6,1 кв.м, приміщення 2-2 площею 11,2 кв.м, приміщення 2-3 житловою площею 17,8 кв.м, приміщення 2-4 площею 3,2 кв.м, приміщення 2-5 житловою площею 11,7 кв.м., приміщення 2-6 площею 6,6 кв.м, приміщення 2-7 площею 4,1 кв.м., приміщення І площею 5,0 кв.м, приміщення ІІ площею 2,1 кв.м., що становить 61/100 частин житлового будинку, та на 23549 грн. більше ідеальної частки.

Таким чином, відступ від ідеальних часток співвласників становить: для першого співвласника - ОСОБА_1 на 23549 грн. менше, для другого співвласника - на 23549 грн. більше. Для обладнання двох ізольованих квартир за вказаним варіантом поділу ремонтно- будівельних робіт по переплануванню виконувати не потрібно.

Варіант П : співвласнику ОСОБА_1 на 1/2 частину пропонується виділити наступні приміщення будинку: приміщення 1-1 площею 3,8 кв.м, приміщення 1-2 площею 3,0 кв.м, приміщення 1-3 площею 6,0 кв.м, приміщення 1-4 житловою площею 10,8 кв.м, приміщення 1-5 житловою площею 14,9 кв.м, приміщення 1-6 площею 5,5 кв.м., приміщення 2-5 житловою площею 11,7 кв.м., що становить 49/100 частин житлового будинку, та на 3011 грн. менше ідеальної частки;

співвласнику ОСОБА_2 на 1/2 частину пропонується виділити наступні приміщення будинку: приміщення 2-1 площею 6,1 кв.м, приміщення 2-2 площею 11,2 кв.м, приміщення 2-3 житловою площею 17,8 кв.м, приміщення 2-4 площею 3,2 кв.м, приміщення 2-6 площею 6,6 кв.м, приміщення 2-7 площею 4,1 кв.м., приміщення І площею 5,0 кв.м, приміщення ІІ площею 2,1 кв.м., що становить 51/100 частин житлового будинку, та на 3011 грн. більше ідеальної частки.

Таким чином, відступ від ідеальних часток співвласників становить: для першого співвласника - ОСОБА_1 на 3011 грн. менше, для другого співвласника - на 3011 грн. більше. Для обладнання двох ізольованих квартир за вказаним варіантом виділу необхідно виконати наступні ремонтно-будівельні роботи по переплануванню: закласти дверний отвір між приміщеннями 2-5 та 2-6, влаштувати дверний от вір між приміщеннями 1-4 та 2-5.

(т.1, а.с.25-38)

Даний висновок експерта є належним письмовим доказом. Будь-яких зауважень щодо даного доказу стороною відповідача не було висловлено ні в суді першої інстанції, ні в ході апеляційного перегляду справи. Підстав для відхилення даного висновку відповідно до вимог ст.109 ЦПК України колегія суддів не вбачає.

Звертаючись до суду з позовом , ОСОБА_1 наполягала на поділі спірного будинку відповідно до варіанту П, запропонованого у висновку експерта від 26 травня 2016 року, зі стягненням з відповідача компенсації за різницю між вартістю ідеальної 1/2 частини та реальним поділом у розмірі 3011 грн. (т.1, а.с.11-12)

Така ж сама вимога викладена і в апеляційній скарзі (т.2, а.с.130-131).

В той же час, в суді апеляційної інстанції адвокат Дюба Г.М. в інтересах ОСОБА_1 заявив, що на теперішній час позивач наполягає на поділі будинку за будь-яким із запропонованих експертом варіантів з метою найскорішого вирішення даного спору.

Враховуючи вищевикладене та висновок експерта колегія суддів вважає, що технічний поділ будинку є можливим.

Враховуючи розмір часток сторін, наявність технічної можливості поділу будинку відповідно до часток співвласників, межі заявлених позовних вимог, згоду ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про виділ належної позивачу частки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, відповідно до запропонованого експертом І варіанту, оскільки такий варіант поділу не потребує проведення будь-яких ремонтно-будівельних робіт по переплануванню та відповідає фактичному порядку користування спірним будинком, який склався між його співвласниками.

За таких підстав, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню зі скасуванням рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про поділ житлового будинку та ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витратина професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 на підтвердження понесених нею судових витрат додала до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги № 01-01/16 (а.с.41), ордер про надання правової допомоги серія КВ № 178612 (а.с. 42), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Дюби Г.М. (а.с. 113), копію квитанції до прибуткового касового ордера від 04 січня 2016 року про сплату 3200 грн. (а.с. 114).

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

ОСОБА_1 при подачі позову до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 2204,86 грн., а при подачі апеляційної скарги вона сплатила 3307,20грн.

З урахуванням положень ст.141 ЦПК України зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5512,06 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про поділ житлового будинку скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 111,80 кв.м., з відповідними надвірними будівлями та спорудами шляхом його поділу в натурі.

Виділити у власність ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) 39/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно - приміщення будинку, загальною площею 44.0 кв.м, що складається з: приміщення 1-1 площею 3,8 кв.м, приміщення 1-2 площею 3,0 кв.м, приміщення 1-3 площею 6,0 кв.м, приміщення 1-4 площею 10,8 кв.м, приміщення 1-6 площею 5,5 кв.м., приміщення 1-5 площею 14,9 кв.м.

Виділити у власність ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 61/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно - приміщення будинку, загальною площею 67,8 кв.м., що складається з: приміщення 2-1 площею 6,1 кв.м, приміщення 2-2 площею 11,2 кв.м, приміщення 2-3 площею 17,8 кв.м., приміщення 2-4 площе 3,2 кв.м, 2-5 11,7 кв.м., приміщення 2-6 площею 6,6 кв.м, приміщення 2-7 площею 4,1 кв.м., приміщення І площею 5,0 кв.м, приміщення ІІ площею 2,1 кв.м.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) грошову компенсацію вартості 11/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 23 549 (двадцять три тисячі п`ятсот сорок дев`ять) гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) 5512,06 (п`ять тисяч п`ятсот дванадцять) грн. 06 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору та 3200 (три тисячі двісті) грн. на відшкодування витрат на правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14 червня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді О.В. Борисова

А.А. Пікуль