Номер провадження: 22-ц/813/2919/19
Головуючий у першій інстанції МАзун І.А.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого: Гірняк Л.А.,

Суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

при секретарі: Ющак А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національний Банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

ПРОЦЕДУРА:

В вересні 2015 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ПАТ «Дельта Банк» з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Національний Банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та просив суд в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 965134,87 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, та складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 16,8 кв.м., та підсобних приміщень загальною площею всієї квартири 30 кв.м., шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта Банк».

Вимоги обґрунтовували тим, що 13.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1506/0608/45-025, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 47000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних на строк до 13.06.2038р., які відповідач зобов'язався повернути в повному обсязі. В забезпечення виконання вказаного договору між сторонами був укладений договір іпотеки № 1506/0608/45-025-Z-1 від 13.06.2008 року, відповідно до якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, та складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 16,8 кв.м., та підсобних приміщень загальною площею всієї квартири 30 кв.м. Відповідачем умови договору виконувалися неналежним чином, в результаті чого станом на 28.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 965134,87 грн., у зв'язку з чим просив звернути стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором..

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Національний Банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.08.2018 року (суддя Черевко П.М.) відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національний Банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.08.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2019 року суддею Гірняк Л.А. прийнято до провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Національний Банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду на 07.03.2019 року о 10 год.40хв.

Сторони по справі в судове засідання не зявились, були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідома.

Колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 27.06.2019 року, на 11.15 год. учасники справи не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст.ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

У звязку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 02.07.2019 року.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема заявник зазначає, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб набуття права власності за рішенням суду; заявник не виконав умови кредитного договору; захист прав власності визначений Конвенцією з посиланням на справу «Серявін та інші проти України».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що 13.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1506/0608/45-025, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 47000 дол. США з розрахунку 11,9 % річних на строк по 13.06.2038р., які відповідач зобов'язався повернути в повному обсязі. (а.с. 6-14)

В забезпечення виконання кредитного договору № 1506/0608/45-025 від 13.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 1506/0608/45-025-Z-1 від 13.06.2008 року, згідно якого ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № АДРЕСА_1, загальною площею 30 кв.м., житловою 16,8 кв.м. (а.с. 15-19)

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І. 13.06.2008р. за реєстровим № 4897, зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за номером 2960106.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги зокрема і по кредитному договору № 1506/0608/45-025 від 13.06.2008 р. укладеному з ОСОБА_2 (а.с.32-40).

Позивачем на підтвердження наявності заборгованості у ОСОБА_2 надано розрахунок з якого вбачається наявність станом на 28.07.2015р. заборгованості за кредитним договором у розмірі 965134,87 грн., яка складається з тіло кредиту 845053,20 грн., відсотків 120081,67 грн. (а.с. 20).

Згідно висновку експерта № 117 від 15.08.2017р. судово-економічної експертизи судового експерта Бочкарьова Д.О., зроблено висновок погашення суми основного боргу ОСОБА_2 за кредитним договором № 1506/0608/45-025 від 13.06.2008р. за період часу з 13.06.2008р. по 31.08.2015р., з урахуванням умов п. 3.1.8 кредитного договору в сумі 16883 дол. США; погашення суми відсотків за кредитним договором № 1506/0608/45-025 від 13.06.2008р. за період часу з 13.06.2008р. по 31.08.2015р., з урахуванням умов п. 3.1.8 кредитного договору в сумі 27252 дол. США; сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 1506/0608/45-025 від 13.06.2008р. станом на 31.08.2015р. за основним боргом складає 30117,23 дол. США і відсотками 4718,86 дол. США. Визначена заборгованість станом на 28.07.2015р. ПАТ «Дельта Банк» за наданими на дослідження документами за сумою заборгованості за кредитним договором не підтверджується у розмірі 8186 дол. США, та за відсотками в розмірі 724 дол. США. (том 2 а.с. 59-69).

У відповідності до умов іпотечного договору № 1506/0608/45-025 від 13.06.2008р., а саме п. 11 даного договору, визначено право Іпотекодержателя набуття права на звернення стягнення на Предмет іпотеки, та у відповідності до п.12 Іпотечного договору, передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя, а саме за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вживається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладене в п.п. 12.3.1 та 12.3.2 цього Договору (задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання ; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу).

Крім того в матеріалах справи міститься наявний виконавчий напис від 14.01.2015р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., щодо звернення стягнення на однокімнатну АДРЕСА_1 загальною площею 30 кв.м., в тому числі житловою 16,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2, яка на підставі іпотечного договору № 1506/0608/45-025-Z-1 від 13.06.2008р. є забезпеченням виконання зобовязань ОСОБА_2 згідно кредитного договору № 1506/0608/45-025 від 13.06.2008р. (том 2 а.с. 237).

Постановою старшого державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кочмаром В.В. від 31.01.2018р. відкрито виконавче провадження ВП № 55592344, щодо виконання вищезазначеного виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. (том 2 а.с. 233).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, законом та договором не передбачено визнання за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, та за наявності виконавчого напису щодо майна переданого в іпотеку, та з урахуванням висновків правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 21.03.2018 року у справі № 14-38цс18.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Окрім того ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону зазначає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

1)передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»;

2)право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувувати, що ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у ст. 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень(далі - державна реєстрація прав) є:

1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Дані твердження та висновки викладеного в постанові Верховного Суду України від 21.03.2018 року у справі № 14-38цс18.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» районний суд дійшов правильного висновку, що суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні, а тому з підстав ст.. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: С.М. Сегеда

Т.В. Цюра