ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року

м. Харків

справа № 643/8873/15-ц

провадження № 22-ц/818/2017/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2018 року в складі судді Скотаря А.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якому просило стягнути солідарно з останніх на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 839/3/27/38/7-308 від 17.07.2007 року в сумі 3 337 685 гривень 32 копійки та судовий збір у розмірі 3 654 гривні 00 копійок.

Позов мотивовано тим, що 17 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 839/3/27/38/7-308 на придбання нерухомого майна, за яким позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 63000,00 доларів США зі сплатою 12,50% річних за користування кредитними коштами з щомісячним погашенням основної заборгованості згідно графіка погашення заборгованості по кредиту до 10 числа кожного місяця та кінцевим терміном погашення кредиту 10 липня 2022 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17.07.2007 року між ОСОБА_2 та позивачем укладений договір поруки № 839/4/27/38/7-524, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту у повному обсязі і відповідає перед кредитором як солідарний боржник. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором Банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. Відповідач ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за договором не виконувала у зв`язку з чим станом на 12.02.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 130592,24 доларів США, що складає 3 337 685,32 грн. На підставі викладеного позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.08.2015 року вказаний позов задоволений у повному обсязі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12.09.2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення.

При новому розгляді справи відповідачі в судові засідання не з`являлись, представник відповідача ОСОБА_2 після ознайомлення з матеріалами справи відзиву на позов не подав.

Повторним заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2018 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 839/3/27/38/7-308 від 17.07.2007 року у розмірі 130 592,24 доларів США, що складає 3 337 685 гривень 32 копійки, яка складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 58448,89 доларів США, що дорівнює 1493840,65 гривень; суми заборгованості за відсотками у розмірі 48444,97 доларів США, що дорівнює 1238159,82 гривень; пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 10425,61 доларів США, що дорівнює 266458,54 гривень та судовий збір у розмірі 3 654 гривні 00 копійок в рівних частках по 1827,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухваливши рішення про стягнення суми заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, пені за тілом кредиту та пені за відсотками, суд не врахував, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання (підпункт 4.5, 7.5 Договору кредиту), і що банк мав право з 11.11.2008 року і протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом, однак позовну заяву подав лише у травні 2015 року.

Суд першої інстанції не встановив ту обставину, що зазначеними пунктами Договору кредиту сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. Установивши зазначену обставину, суд мав дійти висновку про припинення Договору кредиту ще 11.11.2008 року.

Встановлення обставин припинення Договору кредиту ще 11.11.2008 року виключає задоволення таких вимог позивача, як нарахування процентів після 11.11.2008 року, вимоги про стягнення заборгованості з поручителя.

Вказує, що після спливу строку кредитування (11.11.2008 року) позивач мав 6 місяців для пред`явлення вимог до поручителя, але цього не зробив. Тобто порука відповідача ОСОБА_2 по Договору кредиту припинилася 12.05.2009 року. Суд першої інстанції не застосував положення про строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України, внаслідок цього прийняв незаконне рішення про стягнення коштів з поручителя.

У зв`язку з вищевикладеним, вважає, що всі вимоги позивача заявлені з пропуском строку позовної давності, а тому не підлягають задоволенню.

Крім того, вказує на таке процесуальне порушення суду, як розгляд справи без повідомлення відповідача, оскільки жодних повісток, ухвал або рішень від суду вона не отримувала.

Окрім викладеного, апелянт заперечує, що сума її заборгованості по тілу кредиту та відсоткам складає саме ті суми, що зазначив позивач. Вважає, що підлягає обов`язковому дослідженню обставина видачі кредиту та наявності заборгованості саме в зазначеній позивачем сумі.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк зазначає, що оскільки останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено 10 вересня 2015 року, а Банк звернувся до суду з цим позовом 28 грудня 2017 року, тому строк позовної давності ним не пропущений.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 , зазначає, що Банк вводить суд в оману зазначаючи, що нібито останній платіж було здійснено 10 вересня 2015 року. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості останні платіж було здійснено 14 серпня 2008 року. Крім того, з позовом Банк звернувся до суду 29 травня 2015 року, а не 28 грудня 2017, як зазначає Банк.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга піддягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Проте, колегія суддів з таким висновком погодитись не може, виходячи з наступного.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 17 липня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 839/3/27/38/7-308 на придбання нерухомого майна, за яким позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 63000,00 доларів США зі сплатою 12,50% річних за користування кредитними коштами з щомісячним погашенням основної заборгованості згідно графіка погашення заборгованості по кредиту до 10 числа кожного місяця та кінцевим терміном погашення кредиту 10 липня 2022 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти у відповідності до умов договору. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вказаним договором кредиту виконувала не належним чином, у зв`язку з чим станом на 12 лютого 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 130592,24 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 3 337 685,32грн., з яких: 58448,89дол. США, що дорівнює 1493840,65грн. - сума заборгованості за кредитом; 48444,97дол. США, що дорівнює 1238159,82грн. - сума заборгованості за відсотками; 13272,77дол. США, що дорівнює 339226,31грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 10425,61дол. США, що дорівнює 266458,54грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 липня 2007 року між ОСОБА_2 та позивачем укладений договір поруки № 839/4/27/38/7-524, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту у повному обсязі і відповідає перед кредитором як солідарний боржник.

Згідно частин 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настанні строку виконання основаного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить застосувати до даних правовідносин позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року та № 61-1252св17 від 7 лютого 2018 року).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Застосування строків позовної давності на стадії апеляційного провадження можливе лише у тому випадку, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення.

Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14 (провадження 14-59цс18).

Оскільки у справі було ухвалено заочне рішення, а матеріали справи не містять даних про належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, тому заява ОСОБА_1 про застосування позовної давності правомірно заявлена на стадії апеляційного розгляду та підлягає розгляду апеляційним судом.

Як вбачається із наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, останні платіж в рахунок погашення заборгованості було здійснено 14 серпня 2008 року.

Згідно п. 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Пунктом 2.4.1 кредитного договору сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок НОМЕР_2 в ХОФ АКБ «Укрсоцбанк» не пізніше десятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти.

Таким чином, строк виконання за договором позики настав 11 листопада 2008 року.

Як свідчать матеріали справи з позовом Банк звернувся до суду у травні 2015 року, тобто більш ніж через шість з половиною років.

При цьому, в позовній заяві Банком не ставились вимоги про поновлення строку позовної давності та не зазначалось причин поважності пропуску цього строку.

Відмовляючи ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позову, колегія суддів виходить з того, що позивачем пропущено загальний - трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови в позові з цих підстав.

За таких обставин рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову ПАТ «Укрсоцбанк»без задоволення.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 липня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Ковпака, буд.29, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5481грн. (п`ять тисяч чотириста вісімдесят одну гривню 00коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 24 червня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко