КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5944/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року місто Київ

справа № 754/7241/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року, ухвалені під головуванням судді Панченко О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина та додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

стягнути з відповідача на її користь аліменти (матеріальну допомогу) на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання на денній формі навчання у вищому навчальному закладі, щомісяця у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн., починаючи з моменту досягнення ним повноліття та до досягнення двадцятитрьохрічного віку;

стягнути з відповідача на її користь кошти для покриття половини витрат від зальної вартості навчання повнолітньої дитини у вищому навчальному закладі в розмірі 90000 грн. згідно договору про надання освітніх послуг з моменту винесення судового рішення не пізніше закінчення поточного навчального року;

стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання повнолітнього сина, що викликані особливими обставинами, щомісяця у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн., починаючи з моменту досягнення ним повноліття та до досягнення двадцятитрьохрічного віку.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що з 1999 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2002 році. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що їх спільний з відповідачем син є повнолітнім, студентом 1 курсу денної форми навчання у Вищому навчальному закладі «Український католицький університет» приватної форми власності, який проживає та зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувала, що до моменту настання повноліття сина відповідач з 2001 року по квітень 2018 року приймав участь в утриманні сина шляхом щомісячних відрахувань в сумі аліментів визначених рішенням суду, а з травня 2018 року виплати аліментів припинилися, оскільки син став повнолітнім.

Зауважувала, що так як повнолітній син вже рік навчається на денній формі навчання, вона та її теперішній чоловік надають йому матеріальну допомогу, повністю його утримують, забезпечують додаткові витрати, що викликані особливими обставинами та оплачують навчання.

Посилалася на те, що відповідач добровільно не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання сина, який навчається.

Оскільки їх повнолітній син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги позивачем було здійснено приблизний розрахунок розміру витрат, викликаних навчанням, особливими обставинами та витрат на лікування хронічних захворювань хребта та зору сина.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 26955,55 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року доповнено резолютивну частину рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який навчається у вищому навчальному закладі, щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., починаючи з дня подання позову до суду - 04 червня 2018 року та продовжувати до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років.

Частково не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційні скарги, в яких посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила скасувати рішення частково і змінити у відповідній частині, а саме стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання у розмірі 6000 грн., починаючи з 24 квітня 2018 року та до досягнення ним двадцяти трьох років.

На обґрунтування доводів апеляційних скарг посилалася на те, що нею надано достатньо доказів, що підтверджують потреби сина ОСОБА_3 у фінансовій підтримці з боку обох батьків, проте судом першої інстанції, зважаючи на необгрунтований висновок достатності стягнення аліментів лише у розмірі 2000 грн., поверхово досліджувались обставини справи в частині необхідності присудження належної суми аліментів на повнолітнього сина, що, в свою чергу, унеможливлює не лише необхідний та достатній рівень забезпечення його гармонійного розвитку, ай ставить під загрозу отримання сином якісної вищої освіти.

Вказувала, що без належної правової оцінки суду залишилась фінансова спроможність відповідача сплачувати аліменти на повнолітнього сина, оскільки уматеріалах справи наявні достатні докази належного рівня платоспроможності відповідача, які судом не були прийняті до уваги.

Зазначала, що висновки суду щодо неможливості відповідача утримувати повнолітнього сина з причини перебування на його утриманні інших неповнолітніх дітей, є безпідставними і не можуть прийматись до уваги.

Зауважувала, що відмовляючи у присудженні заявленого розміру аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання та задовольняючи позов частково, судом першої інстанції не були враховані вимоги ст.263 ЦПК України та не були дотримані вимоги ст.265 ЦПК України.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до Київського апеляційного суду надійшли відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 , в яких вона просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року залишити без змін, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтоварність. Вказувала на те, що суд першої інстанції у додатковому рішенні прийшов до об`єктивного висновку про необгрунтованість визначеного позивачем розміру аліментів на утримання повнолітнього сина в сумі 6000 грн., оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати допомогу на утримання повнолітнього сина у такому розмірі, а також, що зазначена сума аліментів буде необхідним, реальними витратами сина, з урахуванням спільного утримання дитини її батьками.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання повнолітнього сина апелянтом не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи додаткове рішення та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який навчається у вищому навчальному закладі, щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., суд першої інстанції виходив з засад розумності та справедливості, враховуючи можливість відповідача надавати допомогу синові в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання сина з боку позивача, для утримання ОСОБА_3 у зв'язку з його навчанням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 1999 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2002 році, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, щоз 2001 року по квітень 2018 року відповідач приймав участь в утриманні сина ОСОБА_3 шляхом щомісячних відрахувань в сумі аліментів: з 2001 року по 2014 рік в сумі аліментів визначених судовим рішенням в розмірі 25% від його доходу, після стягнення судом аліментів на користь двох дітей від наступного шлюбу в 2014 році відповідач за власною ініціативою продовжив відрахування аліментів в розмірі 11% від його доходу до настання повноліття.

Згідно договору №249 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою, укладеного між вищим навчальним закладом «Український католицький університет» та ОСОБА_1 для ОСОБА_3 як одержувача освітньої послуги, виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: здійснити підготовку одержувача за денною формою навчання в місті Львові з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2021 року за першим рівнем вищої освіти (бакалавр) за спеціальнісю комп`ютерні науки та інформаційні технології з обсягом навантаження 240 кредитів ЄКТС.

Пунктом 9 вказаного договору визначено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання на момент підписання договору становить 180000 грн.Вартість освітньої послуги за кожний рік навчання становить 45000 грн.

З довідки вищого навчального закладу «Український католицький університет» №364 від 21 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 єстудентом вказаного університету і навчається на 1 курсіфакультету прикладних наук за спеціальністю Комп'ютерні науки та інформаційні технології (форма навчання - денна).

Відповідно до додаткової угоди до договору № 249 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою, укладеної між вищим навчальним закладом «Український католицький університет» та ОСОБА_1 для ОСОБА_3 як одержувача освітньої послуги статтю 9 договору доповнено наступним змістом: вартість навчання за 2018-2019 н.р. становить 47000 грн.

01 жовтня 2018 року між Українським католицьким університетом та ОСОБА_3 укладено договір №020/18 на проживання у Колегіумі (гуртожитку) Українського католицького університету, згідно умов якого ОСОБА_3 надана кімната у спільне користування з іншими поселеними студентами в кімнаті в якості житла. Житлове приміщення знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ст.200 СК Українисуд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов'язано з обов'язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , що продовжує навчання у розмірі 6000 грн., позивач зазначала, що в дану суму слід враховувати приблизний розмір витрат: навчання сина у ВНЗ, проживання в гуртожитку, харчування, засоби для навчання, одяг та взуття для повсякденного життя та фізичного виховання, електронна техніка та інші речі для побуту, оздоровлення та відпочинок, профільні заходи та приладдя, пов'язанні з напрямком навчання, фізичним розвитком, хобі, лікування, яке не пов'язане з особливими обставинами.

Заперечуючи проти вказаних вимог відповідач посилався на те, що його матеріальний стан не дає йому можливості сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі, оскільки він є батьком ще чотирьох дітей, окрім сина ОСОБА_3 та він добросовісно приймає участь в утриманні всіх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є батьком п`ятьох дітей:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З вересня 2013 року по серпень 2018 року відповідачемсплачувались аліменти на утримання синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, на утриманні відповідача перебувають два неповнолітніх сина: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з ним, а також його дружина ОСОБА_12 , яка перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується наказами Міжнародного інституту менеджменту №68 від 03 травня 2018 року, №176 від 22 жовтня 2018 року, №61 від 15 квітня 2019 року, згідно якого ОСОБА_12 надана відпустка за дитиною без збереження заробітної плати по 12 жовтня 2019 року.

З довідки, виданої ПАТ «УкрСиббанк» №1977 від 20 вересня 2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 дійсно працює в АТ «УкрСиббанк» з 03 червня 2002 року по теперішній час, заробітна плата останнього за період з 01 вересня 2013 року по 31 серпня 2018 року складала 4677228,1 грн.,з якої:

податок з доходів фізичних осіб - 830677,06 грн.,

єдиний соціальний внесок - 21338,97 грн.,

військовий збір - 61030,96 грн.,

утримано аліменти: ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - 483113,85 грн.,

утримано аліменти: ОСОБА_14 на утримання синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - 1035386,74 грн.,

сплачено - 2245680,60 грн.

Крім того, з довідки ПАТ «УкрСиббанк» про заробітну плату відповідача встановлено, що розмір заробітної плати відповідача за травень 2018 року складав 44786,31 грн., червень 2018 року - 57132,62 грн., липень 2018 року - 58917,89 грн., серпень 2018 року - 57132,62 грн., після того як припинилося стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 , у зв`язкуз досягненням ним 18 річного віку.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, врахувавши, що повнолітній син сторін - ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання в місті Львові, не працює, на час навчання проживає в гуртожитку, потребує коштів на продукти харчування, приладдя для навчання, засоби першої необхідності та одяг, врахувавши як матеріальне становище позивача так і відповідача, інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, а також ту обставину, що батьки несуть спільний обов`язок щодо утримання сина, дійшов обґрунтованого висновку, що аліменти в розмірі 2000 грн відповідають потребам ОСОБА_3 у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум на працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 грн., з 1 липня - 2007 грн., з 1 грудня - 2102 грн.

Колегія суддів враховує, що визначений судом першої інстанції у рішенні розмір аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 в сумі 2000 грн. є більшим ніж встановлений Законом прожитковий мінімум на працездатну особу.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідач сплачує аліменти на утримання синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 квітня 2016 року та на його утриманні знаходяться два неповнолітніх сина: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають разом з ним, а також його дружина ОСОБА_12 , яка перебуває у відпустці без збереження заробітної плати.

А відтак, доводи позивача про те, що рівень платоспроможності відповідача дозволяє останньому продовжувати матеріально підримувати сина ОСОБА_3 на рівні не менше 6000 грн. на місяць та про те, що визначений судом розмір аліментів не може забезпечити матеріальних потреб повнолітнього сина пов`язаних з навчанням, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки статтею 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Доводи позивача про те, що судом при визначенні розміру аліментів не враховано необхідність витрат на проживання у гуртожитку, навчання, оздоровлення та відпочинок, лікування колегія суддів відхиляє, оскільки вказані витрати є додатковими, участь у яких є необов`язковою для другого з батьків.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не були враховані вимоги ст.263 ЦПК України та не були дотримані вимоги ст.265 ЦПК України колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та, виходячи з положень ст.ст.199, 200 СК України обґрунтовано стягнув з відповідача 2000 грн. на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: