ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7971/18 Номер провадження 22-ц/814/1831/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Бондаревської С.М. Кривчун Т.О.

За участю секретаря судового засідання: Дикань Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2018 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суд з вказаним позовом. Вказував, що 21.08.2017 року він звернувся до відповідача з заявою про вчинення злочину відносно нього за ст. 129, 296 КК України гр.. ОСОБА_2 , однак у відповідності з вимогами закону жодних дій щодо його заяви здійснено не було.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.09.2017 року зобов`язано службових осіб Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 21.08.2017 року.

08.12.2017 року та 23.05.2018 року слідчим Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області винесено постанови про закриття кримінального провадження.

Ухвалами Октябрського районного суду м. Полтави від 10.05.2018 та 24.07.2018 року постанови про закриття кримінального провадження скасовані.

За фактом неналежного проведення досудового розслідування слідчим управлінням було проведено службове розслідування за наслідками якого було підтверджено неправомірність дій посадових осіб.

Внаслідок незаконних дій посадових осіб відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, розмір якої він оцінив в 1 000 000 грн. та яку прохав стягнути з Державного бюджету України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено .

б) короткий зміст вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохає рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким його вимоги задовольнити в повному обсязі.

в) узагальнені доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Вказує на те, що суд не застосував належним чином практику Європейського суду з прав людини, що є порушенням ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», не захистив гарантовані йому державою соціальні та конституційні гарантії.

Наводить обставини, що вказують на спричинення йому моральної шкоди, порушення його прав, як інваліда, учасника бойових дій та ветерана поліції, обґрунтовуючи розмір заявленої ним моральної шкоди.

Звертає увагу на те, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішенням, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

г) узагальнені доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що в свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, беручи до уваги межі перегляду справи, перевіривши зазначені апелянтом обставини апеляційний суд дійшов наступних висновків

а) встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставин, а також обставин, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносин; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

Місцевим судом вірно встановлені фактичні обставини справи, що 21.08.2017 року ОСОБА_1 було подано до Полтавського відділу поліції Головного управління поліції в Полтавській області заява про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 129, 296 КК України гр. ОСОБА_2

Оскільки протягом 24 годин заява ОСОБА_1 не була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2017 року ( а.с. 18) було зобов`язано службових осіб Полтавського відділу поліції ГУПН в полтавській області внести до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення.

В подальшому провадження в кримінальній справі неодноразово закривалося, та за ухвалами слідчого судді відновлювалася в зв`язку з неповнотою проведеного розслідування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав згідно з вимогами ст. 56 Конституції України ст. 1173,1174 , 1176 ЦК України для відшкодування позивачу заподіяної моральної шкоди, а оскарження дій слідчих органів в порядку КПК України не є безумовної підставою для відшкодування моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції вважає вказані висновки місцевого суду законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" ( v0009700-96 ) (1 листопада 1996 року) що , Оскільки Конституція України ( 254к/96-ВР ), як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Місцевим судом встановлено , що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди в порядку визначеному ст. 130 КПК України та в порядку передбаченому ч.1-ч.5 ст. 1176 ЦК України.

Згідно з ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Спеціальні підстави цивільно правової відповідальності при заподіянні шкоди, заподіяної органами державної влади чи їх посадовими особами визначені ст. 1173, 1174 ЦК України.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб органу державної влади.

За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо застосування законів, що регулюють відшкодування моральної шкоди, у постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, із послідуючими змінами. Так, у пункті 2 роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію законів, що передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4від 31березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 зазначеної постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно пункту 10-1 зазначеної постанови при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Місцевий суд вірно встановив, що дійсно мали факти порушення процесуальних прав позивача у справі ОСОБА_1 , який одночасно є заявником в кримінальному провадженні. Користуючись своїми правами, він в установленому кримінально - процесуальним кодексом порядку вживав відповідних дій на відновлення свого порушеного права.

Судовими рішеннями постановленими в порядку кримінального процесуального законодавства права ОСОБА_1 були поновлені.

На даний час кримінальні провадження за заявою ОСОБА_1 не закінчені .

Місцевий суд вірно, виходячи зі змісту позовних вимог позивача у справі оцінив надані докази на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди та дійшов висновку про відсутність підстав для її відшкодування.

Вказані висновки місцевого суду повністю відповідають зазначеним вище нормам матеріального права.

в) мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

У відповідності з вимогами ст.12 , 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Місцевим судом вірно зроблено висновки про те, що порушені права ОСОБА_1 , які полягали в несвоєчасному внесенні до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, та подальше закриття кримінального провадження у справі були відновлені ухвалами слідчого судді у відповідності з вимогами кримінально процесуального законодавства.

Беззаперечно, що в разі, якщо під час кримінального провадження слідчими, здійснюються дії, які не відповідають вимогам кримінально процесуального законодавства, учасникам процесу, в даному випадку ОСОБА_1 заподіюються певні незручності (страждання), та вони вимушені вживати певних дій на відновлення свого порушеного права.

Одним з механізмів відновлення порушеного права є оскарження дій чи бездіяльності слідчого в порядку визначеному КПК України.

Ухвалами слідчого судді порушені права ОСОБА_1 були відновлені.

Апелянт зазначає, що він є учасником бойових дій, ветераном поліції та інвалідом 2 групи, а посадові особи відповідача морально над ним знущаються.

Однак вказані доводи апелянта є безпідставними, а допущені порушення слідчими норм КПК при здійсненні кримінального провадження не свідчать про їх умисні, системні дії, які є підставою для стягнення моральної шкоди.

Апелянт вказує про порушення прав передбачених ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Однак ці доводи також є безпідставними. Чинним КПК України передбачено механізми захисту прав учасника кримінального провадження, серед яких - оскарження дій слідчого до суду.

Цей правовий механізм є ефективним правовим заходом порушеним прав позивача у справі.

Оскільки на даний час кримінальні провадження не завершені, підстав для висновку про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди посадовими особами Полтавського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області під час кримінальних проваджень № 0003850 за ч.1 ст. 296 КК України та № 0004353 за ч.1 ст. 129 КК України та наявності підстав для відшкодування цієї шкоди за рахунок Державного Бюджету України відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Відмова місцевого суду в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ґрунтується на вимогам матеріального та процесуального права.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлені.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апелянт звільнений від сплати судового збору, витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок держави.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2018 року,- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська Т.О. Кривчун