Справа №461/1936/19
Провадження №2/461/651/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Волоско І.Р.,

з участю: секретаря судового засідання Скаб В.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , за участю третіх осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрована у цій квартирі, однак не проживає там понад рік. Стверджує, що відповідачка є громадянкою держави Ізраїль, проживає у ФР Німеччина. Відтак, просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування вказаним вище житловим приміщенням.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03 квітня 2019 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак у заяві від 27.05.2019 року висловила своє ставлення до позову. Стверджує, що дійсно тривалий час не проживає у квартирі позивача , а відтак позов визнає.

Крім того, просить суд проводити розгляд справи без її участі.

Треті особи у судове засідання також не з`явилися, подали заяви про проведення розгляду справи без їх участі.

На підставі частини 3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 (а.с.12).

Згідно будинкової книги (а.с.17) у квартирі вказаній вище прописана відповідачка ОСОБА_3 .

Виходячи з положень ст. 150 Житлового кодексу України та ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житла має право використовувати його для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за нею права користування спірним житлом передбачених ст. 71 ЖК України, немає.

Таким чином відповідач втратила право на користування квартирою, що належить позивачу. Отже, є підстави визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (фактична адреса проживання: ФР АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ), за участю третіх осіб: ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_5 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_3 , ОСОБА_6 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_4 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 ) такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (фактична адреса проживання: ФР Німеччина, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.06.2019 року

Суддя І.Р. Волоско