Ухвала

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 552/4852/16-ц

провадження № 61-22181св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь Ю. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області,

представники відповідача: Гонжак Катерина Ігорівна, Будкін Сергій Володимирович,

особа, яка подала апеляційну скаргу,- ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Лобова О. А., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди землі на строк і умовах попереднього договору.

Позов мотивовано тим, що 30 грудня 2008 року між ним та Новосанжарською районною державною адміністрацією Полтавської області було укладено договір строкового платного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться у землях запасу на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, площею 35,52 га, на п`ять років. Указаний договір було укладено на умовах сплати орендної плати, розмір якої становив 290 грн за один гектар, терміном за один календарний рік (всього - 10 300 грн 80 коп. щороку). Оплату необхідно здійснювати один раз на півріччя до 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Вказував на те, що він належним чином виконував умови договору під час його дії, а також виконує їх після закінчення дії договору. Посилався на те, що 05 листопада 2015 року він звернувся в установленому законом порядку до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди. Однак, 08 липня 2016 року Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило йому про відмову у поновленні договору оренди і запропонувало викуп земельної ділянки в установленому законом порядку, чим заперечило його право на поновлення договору оренди на тих самих умовах.

Вважав, що договір оренди землі повинен бути поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, що були узгоджені при укладенні договору оренди від 30 грудня 2008 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати поновленим на п`ять років та на умовах попереднього договору оренди землі від 30 грудня 2008 року, укладеного між ним та Новосанжарською районною державною адміністрацією Полтавської області, строкового платного користування земельної ділянки для ведення товарного сільського господарського виробництва, яка знаходиться у землях запасу на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, площею 35,52 га, кадастровий № НОМЕР_1 . Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області укласти додаткову угоду з ним про поновлення умов договору оренди землі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2016 року у складі судді Турченко Т. В. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано поновленим на п`ять років та на умовах попереднього договору оренди землі від 30 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Новосанжарською районною державною адміністрацією Полтавської області, строкового платного користування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться у землях запасу на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, площею 35,52 га, кадастровий № НОМЕР_1 . Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області укласти додаткову угоду з ОСОБА_1 про поновлення умов договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться у землях запасу на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавськоїобласті, площею 35,52 га, кадастровий № НОМЕР_1 , на умовах попереднього договору на той же самий строк, п`ять років.

Рішення районного суду мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 продовжує користуватися спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі від 30 грудня 2008 року, а від орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі не надійшло, тому такий договір відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, які суд допустив у справі відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на обґрунтування наявності права для оскарження рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 було зазначено про те, що суд першої інстанції, приймаючи таке рішення, вирішив питання про його права і інтереси, фактично обмеживши його право на безперешкодне отримання у власність земельної ділянки, як учасника бойових дій на сході України у зоні АТО, а тому він має право на оскарження вищезазначеного рішення.

Згідно з встановленими обставинами справи ОСОБА_1 після закінчення строку договору оренди продовжував користування спірною земельною ділянкою, при цьому до моменту звернення до суду з позовом з питанням укладення додаткової угоди та узгодження істотних умов подальшої її оренди до відповідача не звертався, не беручи до уваги те, що відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» саме ОСОБА_1 , як орендар, який має намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди, повинен звернутись до орендодавця з клопотання про поновлення договору оренди землі. Зважаючи на відсутність ініціативи зі сторони позивача та зволікання щодо укладення додаткової угоди до договору оренди, відповідач у липні 2016 року запропонував ОСОБА_1 отримати указану земельну ділянку в оренду у порядку, передбаченому статтею 134 ЗК України, а потім, враховуючи подальшу пасивність позивача та виходячи з наявних у нього повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, прийняв рішення про включення зазначеної земельної ділянки до переліку таких, які можуть бути передані у власність учасникам АТО.

За таких обставин, сам факт продовження користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі та сплати останнім орендної плати, без вчинення реальних дій, які свідчать про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі, які полягають в укладанні додаткової угоди та узгодженні істотних умов подальшої оренди землі не може свідчити про порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області прав позивача, які підлягають захисту.

Крім того, апеляційним судом взято до уваги той факт, що у разі укладення сторонами договору оренди спірної земельної ділянки на новий термін, будуть порушені права громадян, учасників АТО, для задоволення прав яких, указана земельна ділянка була зарезервована, у межах наявних у відповідача повноважень та передбаченому законом порядку.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що висновки апеляційного суду не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Так, в оскаржуваному рішенні суду не відображені витребувані та залучені до матеріалів справи судом обґрунтовані за належністю до предмета спору сторонами докази. Також, апеляційний суд не відобразив результат оцінки тому доказу, що земельна ділянка, яка перебуває у його користуванні, є зарезервованою відповідачем. Судом не з`ясований обсяг вимог ОСОБА_3 . Зазначав, що юридичні права на всю земельну ділянку та на її частину у особи, яка подала апеляційну скаргу, не виникали, а суд визнав їх без застосування норм права та належного обґрунтування.

Суд неправильно застосував статтю 33 Закону України «Про оренду землі» та статтю 16 ЦК України, оскільки зазначив, що зобов`язання відповідача до вчинення дій, а саме підписання додаткової угоди на тих самих умовах та на той самий строк, не є способом захисту в цивільному процесі. Також суд неправильно застосував статтю 19 Закону України «Про оренду землі», так як вказана норма регулює тільки строки для договорів при їх укладенні, а не при їх поновленні.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Київського районного суду м. Полтави зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди землі на строк і умовах попереднього договору призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, у якому заявник посилався на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржуване рішення апеляційного суду є мотивованим, законним й ґрунтуються на належних та допустимих доказах, апеляційним судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Установлено, що предметом спору є, зокрема, застосування частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо поновлення договору оренди землі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 320/5724/17 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про поновлення дії договору оренди земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4 , на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08 травня 2018 року.

Аналіз ухвали Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/5724/17 свідчить, що колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, оскільки вони суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, провадження № 14-65цс18.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 552/4852/16-ц до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5724/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди землі на строк і умовах попереднього договору до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5724/17 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про поновлення дії договору оренди земельної ділянки зупинити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович