Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 206/4865/16-ц

провадження № 61-34342св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Терещенко Юрій Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Самарський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області) на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Зайченко С. В. від 11 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А. від 11 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст скарги

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, у якій просила визнати:

- неправомірними дії державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Терещенка Ю. М. щодо прийняття постанови від 22 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 49180458;

- незаконною постанову державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Терещенка Ю. М. від 22 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 49180458 та скасувати її.

Скарга мотивована тим, що у провадженні Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження № 49180458 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди за виконавчим листом, виданим Самарським районним судом м. Дніпропетровська у справі № 206/2678/15-к.

22 липня 2016 року державним виконавцем Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Терещенком Ю. М. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, у якій не вказанопідстави його закінчення та місце направлення виконавчого документу.

Посилаючись на те, що державним виконавцем не перевірено майновий стан боржника, а тому виконавче провадження закінчено передчасно, ОСОБА_1 просила задовольнити подану скаргу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року скаргу задоволено. Визнано дії державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Терещенка Ю. М. щодо прийняття постанови від 22 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 49180458 неправомірними. Визнано незаконною постанову державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Терещенка Ю. М. від 22 липня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 49180458 та скасовано її.

Суд першої інстанції, виходив з того, що державний виконавець не здійснив усіх передбачених законом заходів для з`ясування повної інформації про наявність зареєстрованого за боржником майна, а тому врахувавши відсутність згоди стягувача на надсилання виконавчого листа за місцем роботи боржника, дійшов висновку про задоволення скарги.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відхилено, ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року Самарський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та закрити провадження у справі.

Короткий зміст заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 206/4865/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована ти, що державним виконавцем була здійснена повна перевірка майнового стану боржника. Дії державного виконавця щодо направлення виконавчого документа за належністю відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є правомірними, оскільки з відповіді Держаної податкової служби України вбачалось, що єдиним джерелом доходу боржника була заробітна плата, які він отримував у Державній установі «Крюковська виправна колонія (№ 29) та державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 29).

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що з відповіді Територіального сервісного центру № 1241 Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області вбачається, що з 30 серпня 2004 року за ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб, проте заходів з його встановлення державний виконавець не прийняв та розшук не оголосив, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про закінчення виконавчого провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Постановою державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 02 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження № 49180458 з виконання виконавчого листа № 206/2678/15-к, виданого 16 червня 2015 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

22 липня 2016 року постановою державного виконавця Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області закінчено виконавче провадження № 49180458 з примусового виконання вказаного виконавчого листа на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з посиланням на те, що боржник ОСОБА_3 за вироком суду відбуває покарання в Крюківській виправній колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області.

З листа територіального сервісного центру № 1241 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України від 22 березня 2017 року вбачається, що 30 серпня 2004 року за ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб - мотоцикл, марки JAWA350.

Згідно відомостей адресно-довідкового бюро від 03 квітня 2017 року місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

У частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи скаргу, виходили з того, що державний виконавець не вжив всіх передбачених законом заходів для своєчасного з`ясування повної інформації про наявність зареєстрованого за боржником майна, а також врахувавши відсутність згоди ОСОБА_1 щодо надсилання виконавчого листа за місцем роботи боржника дійшли обґрунтованого висновку про наявність у діях державного виконавця порушення Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Крім того, при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 липня 2016 року державний виконавець не зазначив до якого відділу державної виконавчої служби підлягає направленню за належністю виконавчий лист.

Доводи касаційної скарги з посиланням на те, що ОСОБА_3 працює у Державній установі «Крюковська виправна колонія» та державному підприємстві «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 29) не підтверджені будь-якими доказами. Крім того, із наданої Державною податковою службою України відповіді про джерела отримання доходів ОСОБА_3 також не вбачається, що боржник працює у вищевказаних підприємствах.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновку судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень в оскаржуваній частині, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областізалишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов