КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: 22-ц/824/3393/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Київ

Справа № 361/866/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко Оленою Леонідівною, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року, постановлене у складі судді Петришин Н.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У лютому 2018 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 29.03.2011 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до зазначених Умов та правил надання банківських послуг Клієнт надав право Банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Також Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що відповідач взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Однак, у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав, тому станом на 15.01.2018 рік має заборгованість, яка складається із нарахованих відсотків за користування кредитом, нарахованої пені, а також штрафів відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, та в загальному становить 13 924 грн. 27 коп. Тому представник позивача просить стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості та судовий збір у розмірі 1762 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне дослідження всіх обставин справи та дійсні обставини, що мають значення для справи.

Вказує, що банк надав в суді першої інстанції розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та неналежним чином виконував зобов`язання по сплаті заборгованості, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

Доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку, у якій відображено всі операції із використанням кредитних коштів, зняття грошових коштів, а також, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання. Із виписки про рух коштів на картковому рахунку вбачається, що за час дії договору, відповідач активно користувався банківським продуктом - карткою із встановленим кредитним лімітом, знімав готівку та вносив кошти на погашення заборгованості.

Посилається на те, що до матеріалів справи доданий належний та допустимий доказ на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором - детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, у тому числі - накопичувальним порядком.

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 року по 15.01.2018 року графа «Витрати клієнтом кредитних коштів» є заборгованістю за тілом кредиту, на яку нараховуються відсотки за користування кредитними коштами. Графа розрахунку «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» відображує суми, які вносились відповідачем на сплату боргу і направлялись перш за все на сплату боргу саме за тілом кредиту, тому станом на дату звернення до суду заборгованість за тілом кредиту відсутня.

Відповідно до розрахунку станом на 15.01.2018 року вбачається, що з урахуванням внесених коштів заборгованість за відсотками та штрафними санкціями не сплачена та становить: 12518 грн. 53 коп. - нараховані відсотки (графа «Загальне сальдо за нарахованими відсотками»), та 1276 грн. 60 коп. - пеня (графа «Пеня за несвоєчасність боргу на суму від 100 грн.» та графа «Прострочені вимоги») та штраф, який має формулу нарахування та становить 500 грн. фіксована частина та 5% від суми позову (процентна складова) 639,25 грн.

Однак, суд першої інстанції не дослідив належним чином розрахунок про заборгованість та помилково визнав заборгованість недоведеною.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого вбачається, що станом на 15.01.2018 року заборгованість відповідача перед Банком становить 10 441 грн. 27 коп., яка складається із: 8979,56 грн. - заборгованість за кредитом; 322,46 грн. - заборгованість за процентами, 322,46 грн. - несплачені проценти на поточну заборгованість.

Разом з тим, позивачем пред`являються вимоги про стягнення із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2011 р. у розмірі 13 924 грн. 27 коп., яка складається із: нарахованих відсотків за користування кредитом - 12 518,53 грн.; 1276,60 грн. - нарахованої пені, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), та 639,25 грн. штраф (процентна складова).

Однак, на підтвердження даних вимог позивачем не надано будь-яких доказів, а ті докази, які додані до позову, зокрема розрахунок заборгованості, суперечать обґрунтуванню позовних вимог, а тому суд не прийняв їх до уваги.

Крім того, із позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача на свою користь лише нараховані відсотки, пеню та штрафи. При цьому, позовна заява не містить обґрунтування та відсутні докази наявності у відповідача розміру тіла кредиту, на який нараховані зазначені відсотки, пеню та штраф, які просить стягнути позивач.

З огляду на викладені обставини, врахувавши норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на невиконання відповідачем договору про надання банківських послуг, який укладений між сторонами на підставі заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29.03.2011 року, внаслідок чого, станом на 15.01.2018 року, уторилась заборгованість в розмірі 13924, 27 грн., з яких: 12 518,53 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 1276,60 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), та 639,25 грн. штраф (процентна складова).

На підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності заборгованості, представником позивача до позовної заяви було надано розрахунок заборгованості у двох частинах, який складено за два періоди: з 29 березня 2011 року по 31 травня 2015 року та з 01 червня 2015 року по 15 січня 2018 року ( а.с. 4-10).

З розрахунку заборгованості, складеного за період з 29 березня 2011 року по 31 травня 2015 року, вбачається, що заборгованість відповідача перед Банком становить 10 441 грн. 27 коп., яка складається із: 8979,56 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 322,46 грн. - заборгованість за процентами, 322,46 грн. - несплачені проценти на поточну заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 15 січня 2018 року, станом на 15.01.2018 року заборгованість відповідача перед Банком становить 13924, 27 грн., з яких: 12 518,53 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 1276,60 грн. - пеня, 12785, 02 - загальна заборгованість за наданим кредитом, та 1139, 25 заборгованість по судовим штрафам.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами, пеню та штраф. Позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом заявлено не було, і як правильно зазначив суд першої інстанції, у наданому позивачем розрахунку заборгованості не зазначено розмір заборгованості по кредиту ( тілу кредиту), на який нараховувались відсотки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 29 березня 2011 року по 31 травня 2015 року, поточна заборгованість за кредитом становила 8979 грн. 56 грн.

Разом з тим, в розрахунку заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 15 січня 2018 року не міститься графи, де було б зазначено суму заборгованості по кредиту (тілу кредиту).

Також з розрахунку заборгованості з 01 червня 2015 року по 15 січня 2018 року вбачається, що у графу «складова заборгованості за наданим кредитом» включені: заборгованість за кредитом (тіло кредиту), нараховані відсотки за наростаючим підсумком, штрафи і пеня.

Відповідно до вказаного розрахунку відсотки за період з 01.06.2015 року по 11.11.2015 року за ставкою 3,6%, а у період з 16.11.2015 року по 15.01.2018 року за ставкою 3,5% в місяць нараховані на загальну суму заборгованості, яка включає тіло кредиту, нараховані відсотки за наростаючим підсумком, штрафи і пеню. Таке нарахування суперечить як вимогам закону ( нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами - ст. 536 ЦК України, одержання процентів від суми позики - ст. 1048 ЦК України), так і п. 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, та пункт яких передбачає сплату відсотків за користування кредитом, а не нарахування відсотків на відсотки та пеню.

За викладених обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , оскільки надані розрахунки заборгованості суперечать заявленим позовним вимогам, та відсутнє обґрунтування, підтверджене належними та допустимими доказами, щодо наявності розміру тіла кредиту.

Крім того, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що вирішення позовних вимог про стягнення пені чи штрафу залежить від наявності підстав для задоволення вимог по основній сумі заборгованості (по кредиту та процентах), то у зв`язку з відсутністю позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсутності у розрахунку заборгованості суми простроченого кредиту, відсутності правових підстав для нарахування відсотків за визначеною у розрахунку ставкою, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені та штрафу за таких обставин також відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі - окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, у тому числі - накопичувальним порядком, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи наступне.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку ( а.с. 9-10) за період з 01.06.2015 року по 15.01.2018 року, з 01.06.2015 року була змінена формула нарахування відсотків (відсотки нараховуються як на тіло кредиту, так і на нараховані відсотки та санкції в попередньому періоді), що значно змінює суму нарахованих відсотків. При цьому зазначені нарахування представник позивача обґрунтовує пунктами Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, що додані до позовної заяви.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява була підписана відповідачем ОСОБА_1 29 березня 2011 року, однак жодних даних про те, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг були складовою частиною укладеного кредитного договору - матеріали справи не містять, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки жодних даних, які б давали змогу ідентифікувати зазначену редакцію Умов відповідно до дати, станом на яку вони діяли, у наданому представником позивача Витягу не міститься .

В позовній заяві та наданому до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку зазначено, що зазначені умови та правила розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms.

Таким чином колегією суддів з редакцій Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms встановлено, що «Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку» в редакції, що була надана представником позивача до даної позовної заяви на підтвердження позовних вимог, були чинними лише з 01 грудня 2015 року, і саме в такій редакції діяли до 01 лютого 2016 року.

Отже, позивачем не надано на підтвердження позовних вимог Умов та Правил, що діяли станом на дату підписання відповідачем анкети-заяви від 29 березня 2011 року, а відтак, відсутні підстави вважати, положення Умов та Правил в редакції, що стала діяти значно пізніше дати укладення договору, можливо застосовувати при нарахуванні процентів та неустойки.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що подавши позовну заяву, представник позивача також звернувся з клопотанням про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін та клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому вказує на те, що всі необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні ( а.с. 36-37).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 березня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Проведення судового засідання призначено на 25 квітня 2018 року з повідомленням (викликом) сторін.

Судові засідання у справі призначались тричі, а саме на 25 квітня 2018 року, 6 червня 2018 року та 15 серпня 2018 року. Однак, у зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи не відбувався.

З матеріалів справи вбачається, що 1 жовтня 2018 року на електронну адресу суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, разом з детальним розрахунком заборгованості.

Колегія судді вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення уточненої позовної заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Таким чином, враховуючи, що суд першої інстанції виконав свій обов`язок щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК ( ч. 5 ст. 12 ЦПК України), призначивши справу до розгляду в судове засідання з повідомленням (викликом) сторін, разом з тим позивачем жодних клопотань та доказів до суду першої інстанції до початку першого судового засідання, а саме до 25 квітня 2018 року подано не було, а доказів направлення відповідачу копії уточненої позовної заяви позивач не надав, судом першої інстанції правильно не було враховано при ухваленні рішення суду уточнену позовну заяву позивача .

При цьому з матеріалів справи вбачається, що після ухвалення рішення суду першої інстанції до суду поштою надійшла уточнена позовна заява із доказами направлення її копії відповідачу, з яких вбачається, що вказані дії були вченні представником позивача 03 жовтня 2018 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення.

Враховуючи відсутність у суду першої інстанції процесуальних підстав для прийняття заяви про зміну позовних вимог, доданий до цієї заяви розрахунок заборгованості також правильно не прийнятий до уваги судом першої інстанції, оскільки він суперечить позовним вимогам, заявленим у позовній заяві від 07.02.2018 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості прийняти до уваги як належний та допустимий доказ вищевказаний розрахунок заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко Оленою Леонідівною, - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.