Справа № 490/6642/18
н/п 2/490/1153/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

І. Вступна частина

19 червня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Подзігун Г.В., за участю секретаря судових засідань Нірши Ю.Г., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ., відповідача Голуба В.В., представника відповідача Колесник Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Головне управління Національної поліції у Миколаївській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

ІІ. Описова частина

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача:

-завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду у розмірі 21 226 грн. 45 коп.;

-завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.;

-3% річних від простроченої суми у розмірі 1 910 грн. 34 коп.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 14.08.2015 року приблизно о 09 год. 15 хв. в м. Миколаєві по вул. Велика Морська між вул. Лягіна та віл. Соборною відповідач керуючи автомобілем ЗАЗ Славута, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. На місце ОСОБА_4 були викликані працівники ДАІ, які склали протокол, відповідного до якого винним у ДТП було визнано відповідача. Відповідно до Звіту про незалежне авто товарознавче дослідження вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу №088/08-15 від 20.08.2015 року, розмір матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,внаслідок ДТП складає 21 226 грн. 45 коп. Позивач зазначив, що страхова компанія, в якій відповідач проводив обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності на день скоєння ДТП знаходилась в процесі ліквідації та її представництва в Миколаївській області вже були ліквідовані, що позбавило його можливості отримати грошову компенсацію в страховій компанії, в якій відповідач придбав страховий поліс. Тому позивач вважає, що відповідач, зобов`язаний відшкодовувати йому завдану матеріальну шкоду в повному обсязі.

Щодо моральної шкоди зазначив, що у зв`язку із пошкодженням у ДТП належного йому майна, позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у його душевних стражданнях. Він був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, щодо відновлення транспортного засобу, нести додаткові фінансові витрати, що призвело до порушення звичного життєвого укладу. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 10 000 грн., які просить стягнути з відповідача.

Відповідач подав відзив по позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнав у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження його вини у скоєнні ДТП, оскільки протокол, який було складено працівниками ДАІ було анульовано. Крім того, зауважив, що його відповідальність була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Гарант-авто», відповідно, шкоду завдану внаслідок ДТП, має відшкодовувати страховик. А твердження про те, що страхова компанія ліквідована не відповідає дійсності, оскільки відповідно до записів в Єдиному реєстрі юридичних осіб страхова компанія перебуває в стані припинення лише з 24.01.2018 року.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач не надав суду жодних доказів того, що він своєчасно, тобто 3-х денний термін звернувся до страховика, як це передбачено ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не надав копії звернення до страховика або письмової відмови страховика у задоволенні страхової вимоги.

Третя особа надала пояснення в яких вказала, що позивачем не надано доказів на підтвердження вини відповідача у вчиненні ДТП, оскільки в матеріалах справи відсутнє судове рішення, яким визнано винну протиправність дій ОСОБА_3 . Крім того, підстави для стягнення моральної та матеріальної шкоди відсутні, оскільки позивач не був потерпілим у кримінальному провадженні №000226, порушеному за фактом вказаного ДТП. За такого, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою суду від 21.09.2018 року відкрито провадження за вказаним позовом і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.12.2018 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову було відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28.02.2019 року вищевказану ухвалу суду було скасовано та накладено арешт на автомобіль ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, № двигуна НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 22.03.2019 року за клопотанням представника відповідача строк підготовчого провадження було продовжено та надано відповідачу додатковий строк на подання відзиву на позовну заяву.

08.04.2019 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 23.04.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті та витребувано з ГУ НП в Миколаївській області належним чином завірені копії матеріалів складених за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 14.08.2015 року за участю водіїв двох автомобілів Голуба В.В., д/н знак авто НОМЕР_1 та Стряпкіна ОСОБА_5 , д/н знак НОМЕР_5 .

03.05.2019 року від представника третьої особи на адресу надійшла відповідь, в якій було зазначено про неможливість виконання вищевказаної ухвали суду, оскільки матеріали дорожньо-транспортної пригоди за участю сторін по справі знаходяться в архіві Центрального районного суду м. Миколаєва.

20.05.2019 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 23.05.2019 року з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» було витребувано інформацію щодо звернення ОСОБА_3 з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 14.08.2015 року о 09 год. 15 хв. по вул. Велика Морська 65 у місті Миколаєві (учасники ДТП: автомобіль ЗАЗ 1103 з номерним знаком НОМЕР_1 , власник ОСОБА_3 , та автомобіль «Honda Accord» з номерним знаком НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 ) та дані щодо прийнятого рішення.

14.06.2018 року від ліквідатора ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на адресу суду надійшла заява, в якій було повідомлено про неможливість надати інформацію про прийняте рішення за заявою ОСОБА_3 та відшкодування потерпілому ОСОБА_1 страхового відшкодування, оскільки, всупереч припису ч. 6 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатору вищевказаного ПАТ не була передана документація банкрута, в тому числі і документи, що стосуються відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду пояснення та просив справу розглядати за його відсутності.

ІІІ. Мотивувальна частина

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Судом встановлено, що 14.08.2015 року, близько 09 год. 15 хв., ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Великою Морською в м. Миколаєві, в районі будинку №65, порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки та не обрав безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом, реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керування ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

15.08.2015 року з приймального відділення ЛШМД м. Миколаєва надійшло повідомлення про те, що до них за наданням медичної допомоги звернулась гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка нібито була учасником вищвказаного ДТП, в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження. За вказаним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226 від 16.08.2015 року. Проте, у зв`язку з відсутністю в діянні гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК України кримінальне провадження №0000226 було закрито.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.09.2015 р., ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.120).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто», на підставі полісу АІ №6959355, за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000 гривень, франшиза дорівнює 0%. (а.с.142).

14.08.2015 року відповідач звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яку було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с.143). Як було встановлено у судовому засіданні, відповіді від страховика відповідач не отримував.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб ТОВ «Українська страхова компанія «Гарант-авто», на підставі рішення Господарського суму міста Києва від 29.11.2017 року по справі № 910/9445/16 про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, з 24.01.2018 року перебуває в стані припинення (а.с. 146-149).

Даних про те, що ОСОБА_1 отримав відшкодування збитків від їх заподіювача або страховика останнього у справі немає.

Також судом встановлено, що згідно Звіту про незалежне авто товарознавче дослідження вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу №088/08-15 від 20.08.2015 року, розмір матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,внаслідок ДТП складає 21 226 грн. 45 коп.(а.с. 7-13).

Згідно ремонтної калькуляції №088/08-15 від 19.08.2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,становить 47 887 грн. 30 коп. (а.с. 19-21).

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

Частина 1 статті 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 статті 5 ЦПК України: здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 13 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 статті 19 ЦПК України: суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 76 ЦПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частина 6 статті 82 ЦПК України: вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частина 1 статті 15 ЦК України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 статті 15 ЦК України: кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 статті 16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 статті 16 ЦК України: способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частина 1 статті 22 ЦК України: особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України: збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стаття 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 3 статті 386 ЦК України: власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частина 2 статті 625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 992 ЦК України: у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Частина 1 статті 1166 ЦК України: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 1 статті 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 статті 1187ЦК України: шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україниз розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінальної справи не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93, № 7 від 08.07.94 р. № 11 від 30.09.94 р., № 15 від 25.05.98 р., та №9 від 24.10.2003 р.) питання про відповідальність за шкоду, заподіяну автотранспортним засобам при їх зіткненні, кожного з їх володільців перед іншим вирішується за правилами ст. 440 ЦК: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого, відшкодовується винним.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як було встановлено судом, 14.08.2015 року, близько 09 год. 15 хв., ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Великою Морською в м. Миколаєві, в районі будинку №65, порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки та не обрав безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом, реєстраційний номер НОМЕР_6 , під керування ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.09.2015 р., ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.120).

У відповідно до роз`яснень, викладених в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93, № 7 від 08.07.94 р. № 11 від 30.09.94 р., № 15 від 25.05.98 р., та № 9 від 24.10.2003 р.) питання про відповідальність за шкоду, заподіяну автотранспортним засобам при їх зіткненні, кожного з їх володільців перед іншим вирішується за правилами ст. 440 ЦК: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого, відшкодовується винним.

При цьому Верховний суд України, за результатами розгляду справи № 6-2808цс15, 20.01.2016 року, ухвалив Постанову в якій зазначив наступні правові висновки: «Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності».

У відповідності до постанови ВСУ від 26.10.2016 року по справі № 6-954цс16 Верховний суд України ухвалив «у справі, яка переглядається, встановивши, що позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, й просив стягнути з відповідача грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої ДТП, суди не забезпечили реалізації абсолютного права позивача на відшкодування цієї шкоди безпосередньо особою, яка завдала шкоди, - відповідачем, на підставах, передбачених законом (статтею 1192 ЦК України)».

Як було встановлено, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто», на підставі полісу АІ №6959355, за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000 гривень, франшиза дорівнює 0% (а.с.142).

Проте, позивачу стало відомо, що ТОВ «Українська страхова компанія «Гарант-авто», на підставі рішення Господарського суму міста Києва від 29.11.2017 року по справі № 910/9445/16 про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, з 24.01.2018 року перебуває в стані припинення (а.с. 146-149). Відповідно, з метою отримання завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди, позивач вирішив звернутися до суду для захисту своїх прав.

Таким чином позивач обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктною зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового Страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України в постанові від 20.01.2016 р. розглядаючи цивільну справу № 6-2808 цс 15.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року № 6-183цс14, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Як встановлено судом, 17.008.2015 року позивач звернувся до спеціаліста авто товарознавця ОСОБА_7 з заявою про проведення авто товарознавчого дослідження. Звіту про незалежне авто товарознавче дослідження вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу №088/08-15 від 20.08.2015 року, розмір матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,внаслідок ДТП складає 21 226 грн. 45 коп. (а.с. 7-13).

За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 21 226 грн. 45 коп.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10 000 гривень є значно завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП суттєво погіршила якість його життя, неможливість використання автомобіля протягом тривалого часу спричинила позивачу значні незручності, а витрати на ремонт автомобіля призвело до зменшення сімейного бюджету, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 гривень є достатнім та обґрунтованим.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 910 грн. 34 коп. слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Відповідно, позовна вимога про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми задоволенню не підлягає.

За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ІV. Резолютивна частина

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_8 , 21 226 грн. 45 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 (дві тисячі) грн. компенсації моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.06.2019 року.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН