Справа № 372/2049/19
Провадження № 4-с-25/19
У Х В А Л А

іменем України

20 червня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на дії державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернулася до суду зі скаргою, в якій посилаючись, що 08.05.2008 року рішенням Обухівського районного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_4 6672 грн. 22 коп. у відшкодування майнової шкоди і 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди та 113 грн. в повернення судових витрат, а всього стягнуто 8285 грн. 22 коп. Також 08.05.2008 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області накладено арешт у присудженій сумі 8285 грн. 22 коп. на майно боржника ОСОБА_3 , 1984 року народження, який проживає в АДРЕСА_1 . Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийняті до провадження виконавчого документа) відмовлено в прийняті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання, однак 20.06.2008 року Обухівським районним судом Київської області ухвала суду була повторно направлена для виконання до Обухівського ДВС та 25.06.2008 року відкрите виконавче провадження, однак відділ не має можливості надати інформацію про накладення арешту через знищення архівних справ. Таким чином 25.06.2008 року державним виконавцем з метою виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області та усунення можливостей здійснення відчуження майна боржника в рамках виконавчого провадження було помилково та безпідставно накладено арешт у присудженій загальній сумі 8285, 22 грн. не на майно боржника ОСОБА_3 , а на майно, що належало на праві власності ОСОБА_1 , і на сьогоднішній день відсутні будь-які підстави для його існування, оскільки арешт є чинним, відповідно інформаційної довідки №165712725 від 07.05.2019 року. Просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Обухівського ВДВС від 25.06.2008 року та зобов`язати посадових осіб Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації про наявність арешту та належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного постановою від 25.06.2008 року.

Скаржник, представник скаржника та державний виконавець в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про час і місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею451 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Скаржник та його представник ухилились від явки до суду, скаргу не підтримали, у письмовій заяві представник ОСОБА_2 висловив позицію та просив скаргу задовольнити.

В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2008 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнуто з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_4 6672 грн. 22 коп.

08.05.2008 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області накладено арешт у присудженій сумі 8285 грн. 22 коп. на майно боржника ОСОБА_3 , 1984 року народження, який проживає в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом. У розумінні цієї норми права державний виконавець не є окремим суб`єктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади - державної виконавчої служби.

12.05.2008 року Обухівським районним судом Київської області направлено ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 08.05.2008 року про арешт майна боржника ОСОБА_3

12.05.2008 року головним державним виконавцем Володченко Т.І. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийняті до провадження виконавчого документа).

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

20.06.2008 року Обухівським районним судом Київської області повторно направлено ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 08.05.2008 року про арешт майна боржника ОСОБА_3 , з урахуванням вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

25.06.2008 року державним виконавцем Володченко Т.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ст. 6 цього ж Закону визначені гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні: державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; державний виконавець роз`яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За таких обставин, порушень прав чи законних інтересів скаржника, які б підлягали судовому захисту, під час судового розгляду не встановлено, державним виконавцем вчинено виконавчі дії в межах повноважень та у законний спосіб, крім того арешт був накладений на майно боржника ОСОБА_3 , а не на майно ОСОБА_1 , яка взагалі не є стороною виконавчого провадження. Доводи скарги зводяться до того, що після закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було вирішено питання про зняття арешту, що не вказує на неправомірність дій державного виконавця при виконанні цієї ухвали, оскільки подібне питання вирішується не шляхом оскарження дій державного виконавця, а в порядку ст.269 ЦПК України, тобто в іншому встановленому законом порядку відповідно інших норм права, які регулюють інший вид правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду справи суд може визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Таким чином, доводи скарги суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на законі і матеріалах справи, належно не доведені, суперечать фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, доводи скарги про неправомірність дій та рішень державного виконавця суд вважає непереконливими і недоведеними, тому в задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 447 - 452 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги представника скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на дії державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Суддя М.В.Кравченко