ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2019 року

м.Суми

Справа №592/8830/18

Номер провадження 22-ц/816/3665/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалам и без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2019 року в складі судді Хитрова Б.В. ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 12 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

17 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - ПАТ «Сумське НВО») про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги та моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - правонаступників померлого ОСОБА_1 , задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 44 689,96 грн, з урахуванням відрахувань ПДФО та військового збору.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 10 квітня 2018 року по 12 квітня 2019 року в розмірі 64 401,00 грн, з послідуючим утриманням ПДФО та військового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку, подавши 08 травня 2019 року апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське НВО», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду від 12 квітня 2019 року.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що трудовим законодавством не передбачено правонаступництва працівників при укладенні, припиненні та розірвання трудового договору. Таким чином, правовідносини між відповідачем та позивачами не регулюються трудовим законодавством та є цивільними правовідносинами в силу ст. 1227 Цивільного кодексу України, оскільки виникають щодо права на отримання спадщини. А також суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, що на думку відповідача є порушенням цивільно-процесуального законодавства, оскільки, після смерті позивача відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини, а отже є відносинами з прийняття спадщини які розглядаються за правилами загального позовного провадження.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції взяв до уваги те, що відповідач не виплатив позивачу належних сум при звільненні та у зв`язку із смертю позивача залучив правонаступників позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 04 квітня 2018 року його було звільнено за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки (а.с. 4).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом 17 липня 2018 року, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на належне йому майно, спадкоємцями якого стали дружина ОСОБА_2 (а.с. 30) та донька ОСОБА_3 (а.с. 51, 52), а мати ОСОБА_4 відмовилася від спадщини за законом (а.с. 54, 55), що підтверджується відповідними документами. Тому, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були залучені до участі в справі як правонаступники ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 55 ЦПК України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог ст.ст. 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з пунктів 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як було встановлено судом першої інстанції, у ПАТ «Сумське НВО» діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 21 березня 2014 року № 75.

Відповідно до положень ст. 55 ЦПК України судом до участі у справі було залучено правонаступників позивача, оскільки відповідно ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, тобто нарахованій але не виплаченій зарплаті, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, ураховуючи вимоги ст.ст. 12, 13, 80, 81 ЦПК України виходив з того, що заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 становить 44 686,96 грн, середньоденна заробітна плата - 429,34 грн., тому розмір його середнього заробітку за період з 10 квітня 2018 року по 12 квітня 2019 року, виходячи із трьохденного робочого тижня, становить 64 401,00 грн (429,34 грн. * 150 робочих днів), які необхідно виплатити правонаступникам позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати в розмірі 44 686,96 грн та 64 401,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на корить правонаступників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини та відповідно до ст. 55 ЦПК України, якою передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу, тому залучення судом правонаступників позивача було обґрунтованим.

А також в ч. 5 ст. 274 ЦПК України наведено вичерпний перелік умов, за яких суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги про те, що справа мала розглядатися за правилами загального провадження не заслуговують на увагу.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367; п. 1 ч. 1 ст. 374; ст. 375; ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 липня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина