Справа № 755/5052/19
"02" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про припинення стяггнення аліментів, -
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про припинення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються згідно з виконавчим листом №755/8514/16, виданого Дніпровським районним судом міста Києва на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2016 року по справі №755/8514/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 10 серпня 2016 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження ВП52006707, з примусового виконання вищезазначеного рішення суду. Позивач зазначає, що станом на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів він проходив службу у зоні АТО. Відразу після розірвання шлюбу відповідачка припинила проживати разом з позивачем. Після повернення з зони АТО в жовтні 2016 року, дитина проживала разом з матір`ю відповідача, та відразу ж позивач забрав дитину до себе, та з того часу неповнолітня дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Позивач вказує, що відповідач має іншу сім`ю, проживає окремо, ніякої участі в утриманні спільної дитини не приймає. За таких обставин, позивач вважає безпідставними стягнення з нього аліментів, які присудженні на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2016 року.
Ухвалою суду від 29.03.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами, адресована відповідачу, повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст.. 279 ЦПК України.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмовідокази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 29 липня 2016 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково. (а.с. 6).
Шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 10 січня 2004 року (актовий запис № 32) - розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_1 , аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 23 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 19.10.2016 року за №248, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 призваного за мобілізацією 22.07.2015 року. (а. с. 30)
Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10, 11).
Згідно Висновку №206 оцінки потреб сім`ї/особи, який є Додатком №1 до Акта оцінки потреб та сім`ї/особи, ОСОБА_3 проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , батько дитини здатний задовольнити потреби дитини, батьківський потенціал батька на високому рівні (а. с. 17)
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває повністю на його утриманні, відповідачка ОСОБА_2 не проживає за вищезазначеною адресою, ці обставини підтверджуються відповідними Актами, які складено мешканцями будинку АДРЕСА_2 (а.с. 20-24).
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України)
За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , постійно проживає разом з батьком, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення аліментів на користь матері, оскільки у зв`язку з переїздом дитини до батька на постійне проживання та на його утримання, підстава для стягнення аліментів на користь матері дитини відпала.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнутим на користь позивача понесені ним судові витрати у справі у розмірі 768,40 грн., які сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 181, 197 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 247, 263-265, 275, 279, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про припинення стяггнення аліментів задовольнити.
Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що здійснюється на підставі виконавчого листа №755/8514/16 від 10.08.2016 року, виданого на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/8514/16 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 02.07.2019 року.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );
Відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 );
Суддя