ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/504/19

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/828/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Чернігівська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 квітня 2019 року (місце ухвалення м. Чернігів, повне рішення складено 26.04.2019) у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зобов`язання сплачувати робітнику за цілодобове обслуговування,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернігівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зобов`язання сплачувати робітнику за її цілодобове обслуговування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2007 році після виселення позивача з квартири АДРЕСА_1 позивач позбавлений житла, пенсії не вистачає на харчування та ліки, на оплату готелю чи оренду квартири. Через таке життя постійно хворіє, відчуває душевний біль, є інвалідом 1 групи загального захворювання та потребує стороннього догляду. Позивач посилається на те, що у зв`язку з ігноруванням Чернігівською міською радою рішення апеляційного суду і відібрання житла у ОСОБА_1 , остання є безхатченком тривалий час.

У позові позивач просить зобов`язати Чернігівську міську раду сплатити на користь ОСОБА_1 майнову шкоду до якої входить вартість квартири АДРЕСА_2 вартістю 634991,13 грн та моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. Зобов`язати Чернігівську міську раду оплачувати робітнику, який буде обслуговувати цілодобово ОСОБА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.04.2019 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позовна заява є не обґрунтованою, позивачкою не доведено факт завдання їй відповідачем матеріальної та моральної шкоди, а також не доведено обов`язку Чернігівської міської ради оплачувати послуги з надання цілодобового догляду за позивачем.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Лопатка В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.04.2019, та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

У скарзі заявник посилається на те, що позивач була позбавлена житла саме у зв`язку з діями виконавчого органу відповідача та комунального підприємства власником якого є Чернігівська міська рада, а тому пред`явлений позов саме до Чернігівської міської ради є обґрунтованим. Відповідач не мав законних підстав для виселення сім`ї позивача з гуртожитку.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник зазначає, що судом не надано оцінки обґрунтованим поясненням представника позивача, які стосувалися всіх позовних вимог, не враховано інвалідність позивача ОСОБА_1 , не вирішено питання щодо забезпечення оплати працівнику, що буде здійснювати цілодобовий догляд за позивачем.

Крім того, постановлення судом першої інстанції ухвали про відкриття провадження у справі, якою вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін що суперечить п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України. Заявник вважає, що розгляд справи необхідно здійснювати в порядку загального позовного провадження.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_3 до моменту передачі у комунальну власність мав статус гуртожитку. Згідно Акту обстеження житлових умов заявника від 06.12.1989 ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , будинок належить ОСОБА_3 , особовий рахунок відкрито на гр. ОСОБА_1 , з яким проживає 4 особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 (а.с. 31).

На підставі даного обстеження Рішенням адміністрації фабрики музичних інструментів від 29.12.1989 року та ордеру № 879 від 30.12.1989 року ОСОБА_2 було дозволено зайняти кімнати АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_6 АДРЕСА_2 як сім`ї, що підлягає відселенню з будинку, що поставлений на капітальний ремонт до отримання державної квартири. Дані кімнати було дозволено зайняти сім`ї Горелік, бо квартира 24 (нова АДРЕСА_7 ), згідно технічного паспорту складається з однієї кімнати розміром 21,5 кв.м, кухні розміром 11,4 кв.м та санвузла розміром 3,5 кв.м, а також враховуючи різнополість та вік її мешканців не відповідала житловим та санітарним вимогам.

06.04.07 КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради було подано позов про виселення.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.05.2007 позовні вимоги КП «Новозаводське» ЧМР до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення задоволено частково. Виселено з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 91-93).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16.07.2007 змінено рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.05.2007. Викладено резолютивну частину рішення наступним чином: позов КП «Новозаводське» ЧМР задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 переселивши його у раніше займане житлове приміщення у квартиру АДРЕСА_8 . Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_9 переселивши його у раніше займане житлове приміщення у квартиру АДРЕСА_8 . В позові до ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 94-100).

В позові позивач посилається, що Чернігівською міською радою її незаконно було позбавлено житла, вартість якого оцінює в 634991,13 грн, завдано моральних страждань, позивач є інвалідом 1 групи та потребує стороннього догляду, самостійно сплачувати послуги по догляду не може і вважає що це повинно бути обов`язком Чернігівської міської ради.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, позивачем не доведено факт завдання їй відповідачем матеріальної та моральної шкоди, а також не доведено обов`язку Чернігівської міської ради оплачувати послуги з надання цілодобового догляду за позивачем.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради є не обґрунтованими, позивачем не доведено факт завдання, як матеріальної, так і моральної шкоди.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням наведеного, судом першої інстанції справа розглянута в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих позивачем, з врахуванням норм матеріального та процесуального права, якими врегульовано встановлені правовідносини, вчинені всі необхідні дії для встановлення правильних обставин справи, та для всебічного розгляду справи.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову на підставі не доведення позивачем своїх вимог.

Не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції посилання в апеляційній скарзі, що позивач була позбавлена житла саме у зв`язку з діями виконавчого органу відповідача та комунального підприємства власником якого є Чернігівська міська рада, а тому пред`явлений позов саме до Чернігівської міської ради є обґрунтованим, оскільки відповідач не мав законних підстав для виселення сім`ї позивача з гуртожитку.

Відповідно до матеріалів справи рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16.07.2007 змінено рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.05.2007. Викладено резолютивну частину рішення наступним чином: позов КП «Новозаводське» ЧМР задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 переселивши його у раніше займане житлове приміщення у квартиру АДРЕСА_8 . Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_9 переселивши його у раніше займане житлове приміщення у квартиру АДРЕСА_8 . В позові до ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 94-100).

Крім того, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.04.2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання незаконним рішення, надання житлової площі та стягнення матеріальної шкоди відмовлено (а.с. 115-119). Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 02.06.2017 (а.с. 107-109), яка разом з рішенням місцевого суду від 06.04.2017 залишені без змін постановою Верховного Суду від 19.09.2018 (а.с. 110-112).

Висновки суду щодо недоведеності позовних вимог є законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і не спростовані позивачем.

Не ґрунтуються на нормах процесуального права і не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і доводи скарги про порушення судом норм процесуального права та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, що суперечить п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є матеріальна та моральна шкода, ціна позову визначена позивачем становить 734991,13 грн.

За положеннями п. 5 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, як вбачається ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить відповідно до Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» - 1921,0 грн з 01.01. по 30.06.2019.

Розгляд справи в суді першої інстанції проведено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, що узгоджується з вимогами процесуального закону.

Відтак, і доводи апеляційної скарги, щодо не зазначення у рішенні пояснень представника ОСОБА_6 , які стосувались всіх позовних вимог, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Судове рішення у повному обсязі складено 27.06.2019.

Головуючий Судді: