Номер провадження: 22-ц/813/2586/19
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Прогрес», Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд», Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Морський-1»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2018 року, постановлену під головуванням судді Бескровного Я.В., -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року представник відповідача ОСОБА_4, який діє в інтересах Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про розподіл судових витрат, в обґрунтування якої зазначав наступне.

12 квітня 2018 року Київським районним судом м. Одеси винесено ухвалу по справі №520/15656/17, якою позов ОСОБА_1 до ТОВ «Добробут», ТОВ «Інвест - Прогрес», ТОВ «Прогресбуд», ОК «ЖБК «Морський 1» про визнання майнових прав у незавершеному будівництві залишено без розгляду. При винесенні ухвали в ній не було вирішено питання про розподіл судових витрат, в зв`язку з чим, просив винести додаткове рішення, яким вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_4, який діє в інтересах Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» про розподіл судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4, який діє в інтересах Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» звернувся з апеляційною скаргою, в якої просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити його заяву.

У обґрунтуванні своєї апеляційної ОСОБА_4, який діє в інтересах Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, в зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу надано не було.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. - головуючий суддя, судді -Журавльов О.С., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , який діє в інтересах обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1»була прийнята до провадження та призначена до розгляду, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду.

В судове засідання, призначене на 26 червня 2019 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» не з`явився, був сповіщений належним чином, на адресу суду надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1»(а.с. 166, 168-169).

Також в судове засідання не з`явилися представники ТОВ «Добробут», ТОВ «Інвест-Прогрес», ТОВ «Прогресбуд», про розгляд справи були повідомлені.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , який діє в інтересах обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1»надійшла до суду у травні 2018 року, апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по червень 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 470 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 , представника ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2017 року ОСОБА_6 , представник позивача ОСОБА_1 подав до суду позов про визнання майнових прав у незавершеному будівництві.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 залишений без розгляду, оскільки у представника позивача закінчилися повноваження за довіреністю.

16 квітня 2018 року ОСОБА_4, який діє в інтересах Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» звернувся до суду з заявою про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволені заяви про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заяви є безпідставними, оскільки суду не надано доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення позову без розгляду за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Під зловживанням процесуальними правами законом визначено наступне. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

В свою чергу процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони.

Відповідно до п. 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Представником відповідача Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України, що виключає собою право представника відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Крім того, ухвалення рішення суду про судові витрати також врегульовано статтею 246 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч.3 ст.246 ЦПК України).

Таким чином, для вирішення питань про судові витрати суд вправі брати до уваги докази про їх понесення, які не були подані до постановлення рішення, тільки у тому разі, якщо стороною до закінчення судових дебатів заявлено про поважні причини неможливості їх подання.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як передбачено ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч.4 ст.137 ЦПК України).

У відповідності до ст.137 ЦПК України , витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , який діє в інтересах Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» в обґрунтування витрат на правову допомогу, у відзиві на позовну заяву зазначив розраховану орієнтовану суму судових витрат, однак не надав суду доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат на правову допомогу, отже фактичне понесення судових витрат на правову допомогу документально не підтверджено.

Відповідно до п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Також судом вірно зазначено, що враховуючи характер інституту судових витрат, оплата послуг адвоката, безпосередньо пов`язана з розглядом справи, тому ненадання відомостей щодо вартості окремих робіт (послуг), витраченого в порядку виконання взятих на себе зобов`язань часу, унеможливлює визначення що такі витрати були фактичними та неминучими, а їх розмір обґрунтованим, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04)).

До ухвалення рішення суду представником відповідача не заявлялось про не можливість з поважних причин подати конкретні докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат на правову допомогу, а тому відсутня підстава для врахування судом будь-яких доказів, наданих представником відповідача після проголошення ухвали суду, оскільки в такий спосіб без законних підстав буде обмежений у процесуальних правах інші учасники справи та відповідно буде порушений принцип рівності сторін, що є складовою частиною права на справедливий суд.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, який діє в інтересах обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» про те, що до суду не надано належних доказів на підтвердження того, що позивачем допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме у відповідності до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, на яку посилається апелянт не надано доказів необґрунтованих дій позивача.

Доводи про те, що відмовляючи у задоволені заяви про розподіл судових витрат, суд порушив права кооперативу та його членів на правову допомогу, також є необґрунтовані, оскільки ОСОБА_4 , представник Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» зазначивши розраховану орієнтовану суму судових витрат, не надав до суду доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат на правову допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню, окрім ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 01 липня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець