Дата документу 25.06.2019 Справа № 328/939/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 328/939/19 Головуючий у 1 інстанції: Гавілей М.М.
/№ 22-ц/807/2106/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Волчанова І. М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту з транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Лівобережного ВДВС м.Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області про зняття арешту з транспортного засобу.

В якій просила зняти арешт з транспортного засобу VOLVO моделі ХС60 випуску 2011 року, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений на підставі листа Старобешівського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області у за вих. №1182 від 28.03.2014 року, стягнення заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» у сумі 407031,54 грн. Позивач вважає, що арешт ВДВС накладений помилково, адже арештований автомобіль не фігурує ні у рішенні Старобешівського районного суду Донецької області від 11.10.2013 року по справі №245/279/13-ц, ні у виконавчому листі №245/279/13-ц від 11.03.2014 року, що перебували на виконанні у Старобешівському РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року у відкритті провадження по справі відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалу суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту з транспортного засобу.

Згідно позовної заяви позивач просила зняти арешт з транспортного засобу VOLVO моделі ХС60 випуску 2011 року, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений на підставі листа Старобешівського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області у за вих. №1182 від 28.03.2014 року, стягнення заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» у сумі 407031,54 грн. Позивач вважає, що арешт ВДВС накладений помилково, адже арештований автомобіль не фігурує ні у рішенні Старобешівського районного суду Донецької області від 11.10.2013 року по справі №245/279/13-ц, ні у виконавчому листі №245/279/13-ц від 11.03.2014 року, що перебували на виконанні у Старобешівському РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження, послався на те. що позивачем пред`явлено вимоги у порядку позовного провадження цивільного судочинства, однак між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.447-453 ЦПК України.

Так, за ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як роз`яснено в п.п.1-2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

В п.5 вищенаведеної постанови зазначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України («Судовий контроль за виконанням судових рішень»), а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (на даний час ст.59 Закону). У звязку із цим боржник не може пред`явити такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та враховує наступне.

За п.2 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі заявлення позову про зняття арешту з майна, відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження).

У даній справі арешт на автомашину був накладений у зв`язку з тим, що в провадженні ВДВС є виконавчі документи за якими позивач є боржником. Позивач не залучив до участі в справі стягувача,а боржником є сам.

У зв`язку із цим боржник за відповідними роз`ясненнями зазначеної вище постанови Пленуму, не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Тож позивач має відповідний статус боржника у виконавчому проваджені, а тому законом для нього чинним процесуальним законодавством передбачений порядок оскарження рішень, дії або бездіяльності державного виконавця шляхом подання відповідної скарги в порядку розділу VІІ ЦПК України.

Та обставина, на яку посилається апелянт, що виконавчого документа щодо стягнення коштів за рахунок арештованого транспортного засобу, не існує, не припиняє статус позивача як боржника у виконавчому провадженні.

Зазначаючи про помилковість накладення арешту на автомашину, позивач разом з тим не заперечує проти того, що у неї перебувала це одна автомашина аналогічної марки з такими ж державними номерами, яка була предметом застави, але не зазначає про те, на підставі чого цей транспортний засіб вибув з її володіння, чи виконаний виконавчий лист в частині звернення стягнення на предмет застави.

Право власності позивача на арештовану автомашину не оспорюється.

Тож позивач не надала відомостей про те, що вона не є боржником у виконавчому провадженні, арешт на автомашину був накладений на виконання виконавчого документа, за яким позивач також є боржником, а відтак зазначений нею факт того, що арешт на автомашину був накладений помилково, зумовлює її право на оскарження дій державного виконавця.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.06. 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков