Справа № 182/6780/18
Провадження № 2/0182/1187/2019
02.07.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
за участю позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 і територіальної громади м.Нікополя Дніпропетровської області в особі Нікопольської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, посилаючись на наступне.
Вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. В липні 2018 року на стадії підготовки документів для отримання субсидії виявилось, що у вказаному житлі зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_3 та її малолітня донька ОСОБА_4 . В липні 2011 року відповідачка ОСОБА_3 зібрала свої речі та виїхала з вказаної квартири. Більше вона її не бачила. Факт реєстрації відповідачів в її квартирі перешкоджає їй реалізувати право на отримання субсидії та розпорядження своєю власністю.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що відповідачка ОСОБА_3 її племінниця, донька її покійної сестри. Вона, дійсно, проживала разом з бабусею до того часу, як бабуся захворіла та злягла. А потім в 2011 році зібрала всі свої речі та виїхала в невідомому напрямку. Більше вони не спілкуються. Де проживає відповідачка, вона не знає. Про те, що відповідачка народила дитину, їй також не було відомо і тим, більше, вона не надавала дозволу на реєстрацію дитини в своїй квартирі. Зараз в спадковій квартирі проживає її мама донька спадкодавці, яка відмовилась від спадщини на її користь.
Відповідачка ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки, в судове засідання не прибула, повідомлялась про розгляд справи належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням на останню відому судові адресу, які повернулись без вручення за сплином терміну зберігання. Тому тричі повідомлялась оголошеннями на офіційному веб-порталі «Судової влади».
Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність відповідача ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_4
Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову в частині визнання малолітньої ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, категорично заперечувала, посилаючись на те, що міськрада повинна захищати інтереси неповнолітніх дітей. Тим більше, що їм невідомо де та в яких умовах проживає малолітня ОСОБА_4 .
Вислухавши позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, надані позивачем, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.
Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як встановлено в судовому засіданні, позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. (а.с.4-8). В липні 2018 року на стадії підготовки документів для отримання субсидії позивачка дізналась, що у вказаному житлі зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_3 та її малолітня донька ОСОБА_4 (а.с.9). Згідно Акту ОСББ «Слов`янка Н» про непроживання від 18.07.2018 року, з 01.07.2011 року відповідачка ОСОБА_3 у вказаній квартирі не проживає. Факт реєстрації відповідачів в спірній квартирі перешкоджає позивачці реалізувати право на отримання субсидії та розпорядження своєю власністю.
Дані обставини в судовому засіданні підтвердили й свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Так, свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона сусідка поз-ивачкм по квартирі, де та фактично мешкає, з 2013 року. Вони купили квартиру поруч з ОСОБА_7 і товаришують. В спірній квартирі проживає мама ОСОБА_8 ОСОБА_9 . Вона як медпрацівник на прохання ОСОБА_10 приходила до її мами і здійснювала її догляд. Крім тітки ОСОБА_11 в спірній квартирі ніхто не проживає, відповідачів не бачила ні разу.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона кума позивачки. Позивачка хрестила її дитину. Знає позивачку та її сім`ю з 2003 року. Відповідачів не бачила жодного разу. Зі слів ОСОБА_10 знає, що то її племінниця з дитиною. В спірній квартирі проживає мама позивачки тітка ОСОБА_12 . Вона була в тій квартирі кілька разів, ніколи відповідачів там не бачила.
За таких підстав суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал