ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 632/465/18

Провадження № 22-ц/818/2575/19

19 червня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2019 року у складі судді Росоха А.В. по справі № 632/465/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову з урахуванням уточнень зазначає, що 25 липня 2007 року мало місце ДТП за його участю та ОСОБА_2 , в результаті якої йому спричинені тяжкі тілесні ушкодження та з 04 грудня 2007 року йому становлено ІІ групу інвалідності.

Відносно нього та ОСОБА_2 порушено кримінальне провадження за ознаками ч. 2 ст. 286 КК У країни.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2017 року кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні.

ОСОБА_2 не став доводити свою невинуватість і звернувся до суду із заявою про застосування до нього Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2013 року кримінальну справу щодо скоєння ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, провадженням припинено по амністії.

Висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи № 8417/11017 від 16 жовтня 2014 року доведено винуватість ОСОБА_2 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а саме зазначено, що дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 16.11 та дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений» Правил дорожнього руху України та знаходяться з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-траноспртної пригоди

За період його лікування в Харківській міській лікарні швидкої медичної допомоги № 4 та Первомайській ЦРЛ з 25 липня по 17 листопада 2017 року ним придбані медикаменти на загальну суму 17577, 77 грн. Всі медикаменти придбані за його кошти.

Він є інвалідом ІІ групи. На час завдання шкоди він не не був офіційно працевлаштований. Вважає, що відповідно до вимог цивільного законодаства йому має бути відшкодована шкода, завдана каліцтвом шляхом сплати відповідачем мінімальної заробітної плати щомісячно.

Розмір суми моральної шкоди оцінює в 2000000 грн., оскільки таким є грошовий еквівалент фізичного болю та стражданням, яких він зазнав у зв`язку із каліцтвом, переніс від отриманих травм, при проведених оперативних втручань та післяопераційному лікуванні, у зв`язку із зміною нормального укладу життя. Він вимушений користуватись ортопедичним взуттям та палицею, періодично втрачає пам`ять і орієнтацію на місцевості та в оточенні, Також, внаслідок ДТП його поведінка неадекватна, іноді - агресивна, він не може знайти роботу, оскільки його, як інваліда 2 групи, на роботу не беруть; з вказаних підстав втратив сім`ю і від нього пішла дружина.

Просить стягнути відшкодування шкоди, завданої в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно, моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн., витрати на придбання ліків у сумі 17577,77 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 6700 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, правом на призначення експертизи ОСОБА_1 не скористався, хоча таке право було роз`яснено судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зазначає, що висновки комісійної судової автотехнічної експертизи № 5565 від 29 листопада 2016 року - є доказами безспірної протиправної поведінки відповідача, оскільки на її підставі прокуратура відмовилась від підтримання державного обвинувачення стосовно нього.

Наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача підтверджується випискою з його історії хвороби, висновками судово-медичних експертиз № 2316-С від 01-13 серпня 2008 року та № 3395-С від 21-29 жовтня 2008 року, довідкою Комунального некомерційного підприємства Первомайський Центр первинної медико-санітарної допомоги від 13 грудня 2018 року № 01- 33/1612, які в сукупності з іншими доказами вказують, що шкода здоров`ю спричинена саме діями ОСОБА_2 .

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 25 липня 2007 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Citroen Avantage, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем Ford Econovan, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

В результаті дорожньо-транспортної пригоди були заподіяні тяжку тілесні ушкодження ОСОБА_1 та пасажиру автомобіля Citroen Avantage ОСОБА_3 .

За фактом ДТП порушено кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2017 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - закрито на підставі п.2 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2013 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України провадженням закрито, згідно закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодовувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодовувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що у відношенні відповідача не порушувалось кримінальне провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень позивачу, ОСОБА_1 не набував статусу потерпілого по кримінальному провадженню, а тому вважати, що шкода спричинена йому діями ОСОБА_2 - не можна.

Погодитись з такими висновками суду не можна.

Згідно ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З копії судово-медичної експертизи № 3395-с від 29 жовтня 2018 року, проведеної на підставі постанови старшого слідчого СВ Липецького відділу ГУМС України вбачається, що ОСОБА_1 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які виникли внаслідок дії твердого предмету(предметів). Можливість виникнення даних ушкодження в строк, зазначений в постанові , не виключається.

При цьому в постанову про призначення експертизи зазначені обставини ДТП, яке мало місце 25 липня 2007 року.

Отже, наявні підстави вважати, що шкода здоров`ю позивача, встановлення ІІ групи інвалідності спричинена саме внаслідок ДТП за участю сторін.

З ухвали Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2013 року вбачається, що кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 закрито на підставі п. г ст. 1 Закону України «Про амністію», оскільки відповідач досяг 65 річного віку, що було підставою для застосування вищевказаного Закону, яким передбачалось звільнення від кримінальної відповідальності чоловіків та жінок, які досягли віку 60 та 55 років відповідно.

Згідно висновку комісійної транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи № 8417/11017 від 16жовтня 2014 року, проведеної в межах досудового розслідування по обвинуваченню ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України вбачається, що дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди.

Дані обставини відповідачем не спростовано.

Отже, вважати що відсутній причинно -наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та настанням шкоди здоров`ю ОСОБА_1 -не можна.

З наданих матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово проходив лікування у лікарнях, він перебував на стаціонарі 3 25 липня 2007 року по 21 серпня 2007 року у Харківській міській лікарні швидкої медичної допомоги № 4, до якої його було госпіталізовано після ДТП та Первомайському Центрі первинної медико- санітарної допомоги). З період з 15 серпня 2008 року до 15 грудні 2018 року ним неодноразово придбано за особисті кошти ліки.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, а саме -витрати на придбання ліків у сумі 17577 грн. 77 коп.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення мінімальної заробітної плати щомісяця, то суд виходить з наступного.

За ч.2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Позивачем не заперечується, що на час ДТП він не перебував у трудових відносинах.

Згідно із статтею 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.

Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості у звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.

Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.

Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Отже, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати працездатності (у процентах) для застосування є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності.

Матеріали справи не містять даних щодо ступеню втрати працездатності позивача.

З довідки МСЕК, наданої ОСОБА_1 , вбачається, що йому встановлено ІІ групу інвалідності, загальне захворювання. Між тим, ступінь втрати працездатності не зазначено.

В суді апеляційної інстанції позивачеві роз`яснено право на проведення відповідної експертизи.

Відповідне клопотання заявлено не було, позивач разом з представником відмовився від проведення такої експертизи.

Враховуючи, що суд позбавлений можливості чітко визначити який відсоток мінімальної заробітної плати підлягає стягненню, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Виходячи з вимог розумності та справедливості, обставин по справі, враховуючи, що позивачу завдано тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до встановлення ІІ групи інвалідності, зазначені обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з його боку на організацію свого життя суд вважає можливим стягнути 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з заподіювача шкоди без залучення страхової компанії чи МТСБУ, то суд виходить з наступного.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначав щодо відсутності інформації про страховика відповідача. ОСОБА_2 в добровільному порядку відшкодувати шкоду відмовляється та інформацію щодо Страхової компанії, в якій була застрахована цивільна відповідальність власника транспортного засобу, не повідомляв.

До суду першої та апеляційної інстанції відповідач не з`явився, пояснень з цих обставин ним надано не було.

Згідно ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

ДТП мало місце 25 липня 2007 року. Позов подано у березні 2018 року, тобто, зі спліном значного часу після події.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 щодо причин завчасного звернення для відшкодування шкоди, то він очікував вироку суду, що було беззаперечною підставою встановлення вини ОСОБА_2 та звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Також зазначав , що транспортним засобом він керував за довіреністю, тобто, автомобіль йому не належить.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 закрито постановою Харківського районного суду Харківської області 04 листопада 2013 року.

За таких обставин вважати, що незвернення у трирічний строк до страхової компанії чи МТСБУ позбавляє позивача права на відшкодування шкоди - не можна.

Отже цивільне право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом стягнення коштів з заподіювача шкоди.

Відповідно ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем надано наступні документи: Договори про надання правової допомоги, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №351 виданого 29 червня 1993 року; Ордер на представництво в суді першої та апеляційної інстанції, копію касових чеків щодо сплати винагороди адвокату.

Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Первомайським РС ГУМДС України в Харківській області 15 листопада 2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду у сумі 17 577 грн. 77 коп.( сімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят сім гривень сімдесят сім копійок), 200000(двісті тисяч) грн. по відшкодуванню моральної шкоди., витрати на правову допомогу в сумі 6700(шість тисяч сімсот) грн.

В задоволенні позову в іншій частині -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 4189 грн. 44 коп. ( чотири тисячі сто вісімдесят дев`ять гривень сорок чотири копійки).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко