Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 638/7795/15-ц

провадження № 61-9849св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - прокурор Дзержинського району міста Харкова в інтересах Харківської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року у складі судді Аркатової К. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б. та касаційну скаргу Прокуратури Харківської області на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року прокурор Дзержинського району міста Харкова в інтересах Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про приведення об`єкту самочинної реконструкції у первісний стан.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 22,5 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що з матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до власника земельної ділянки з заявою щодо відведення її для будівництва нежитлового приміщення. Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів того, що він звертався до органів місцевого самоврядування з заявою щодо прийняття будівлі в експлуатацію, надавав необхідну документацію і йому було необґрунтовано відмовлено в оформленні документів.

Харківська міська рада згоду на збереження об`єкту самочинного будівництво не надавала. На теперішній час спірний об`єкт не введено в експлуатацію.

На підставі викладеного прокурор Дзержинського району міста Харкова в інтересах Харківської міської ради просив зобов`язати ОСОБА_1 привести у попередній, тобто такий, що існував до початку здійснення реконструкції, стан вищевказану нежитлову будівлю на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 привести у попередній, тобто такий, що існував до початку здійснення реконструкції, стан нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 22,5 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що проведене відповідачем будівництво нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 є самочинним. Суду не надано доказів про те, що Харківською міською радою надавалась згода на збереження вказаного об`єкту самочинного будівництва або про введення даного об`єкту в експлуатацію.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що земельна ділянка, на якій знаходиться самочинно збудована будівля, належить Харківській міській раді. ОСОБА_1 не звертався із заявою (клопотанням) до Харківської міської ради з проханням про збереження об`єкту та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для закінчення будівництва (у разі незавершеного будівництва) або для експлуатації об`єкту (у разі вже закінченого будівництва). Майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року скасовано. У задоволенні позову прокурора Дзержинського району міста Харкова в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_1 про приведення об`єкту самочинної реконструкції у первісний стан відмовлено. Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 267,96 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 15 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договори купівлі-продажу, відповідно до яких до останнього перейшло право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 22,5 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення та зобов`язуючи відповідача ОСОБА_1 привести у первісний стан нежитлове приміщення, право власності на яке належить ОСОБА_2 , суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки останнього, не залучивши його до участі у справі в якості належного відповідача.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду, Прокуратура Харківської області, посилаючись на неправильне застосування судами матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що позивачем не подано доказів того, що спірне нерухоме майно належало відповідачу на час звернення до суду з цим позовом або на час ухвалення заочного рішення місцевим судом. Відповідачем подано до апеляційного суду довідку, відповідно до якої вказане нерухоме майно не належить ОСОБА_1 . Проте суди не залучили до участі у справі належного відповідача (дійсного власника нежитлової будівлі на АДРЕСА_1 ), чиї права та інтереси вирішено оскарженими судовими рішеннями.

Касаційна скарга Прокуратури Харківської області мотивована тим, що зібраними у справі доказами не підтверджено, що саме ОСОБА_2 був власником спірного нежитлового приміщення. Судом апеляційної інстанції не взято до уваги письмові заперечення прокуратури на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06 листопада 2017 року нежитлова будівля на АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 . Станом на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції та розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 не був власником вказаного вище майна.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Прокуратури Харківської області на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 22,5 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судом встановлено, що спірна будівля літ. «А-1», загальною площею 22,5 кв. м, на АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом. Земельна ділянка, на якій вона знаходиться, належить Харківській міській раді.

Рішенням Харківської міської ради від 17 серпня 2011 року № 390/11 затверджено Порядок вирішення питань, пов`язаних із самочинним будівництвом.

Відповідно до пункту 3.1 цього Порядку, якщо забудовник не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, він може звернутися із заявою (клопотанням) до Харківської міської ради з проханням про збереження об`єкту та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для закінчення будівництва (у разі незавершеного будівництва) або для експлуатації об`єкту (у разі вже закінченого будівництва).

Апеляційний суд встановив, що матеріали справи не свідчать про звернення ОСОБА_1 з заявою (клопотанням) до Харківської міської ради з проханням про збереження об`єкту та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для закінчення будівництва (у разі незавершеного будівництва) або для експлуатації об`єкту (у разі вже закінченого будівництва).

Апеляційний суд під час перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 встановив, що 15 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договори купівлі-продажу, відповідно до яких до останнього перейшло право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 22,5 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Касаційна скарга Прокуратури Харківської області підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частинами першою, другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову (частина сьома статті 376 ЦК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції в своєму рішенні, а також суд апеляційної інстанції в ухвалі від 20 червня 2017 року виходили із того, що ОСОБА_1 не отримав від Харківської міської ради дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для закінчення будівництва (у разі незавершеного будівництва) або для експлуатації об`єкту (у разі вже закінченого будівництва), тому наявні підстави для зобов`язання відповідача привести об`єкт нерухомості у попередній стан.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд в своєму рішенні від 05 грудня 2017 року виходив із того, що суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , якому належить право власності на спірне нежитлове приміщення на підставі договорів купівлі-продажу від 15 січня 2015 року.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суди не врахували вказані положення ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) не визначили всіх обставин справи та доказів на їх підтвердження, зокрема не встановили, якими доказами підтверджується право власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, не перевірили, хто є власником спірного нежитлового приміщення на момент звернення із позовом і повинен здійснити приведення об`єкта нерухомості у попередній стан.

Звертаючись із позовом в інтересах Харківської міської ради, прокурор Дзержинського району міста Харкова надав інформаційний витяг від 08 квітня 2015 року з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, проте суди не надали належної оцінки вказаному доказу щодо перевірки наявності в ньому інформації про право власності ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомості.

Звертаючись із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 зазначав, що він є власником спірного нежитлового приміщення на підставі договорів купівлі-продажу від 15 січня 2015 року, що підтвердив вказаними договорами.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2 , Харківська місцева прокуратура зазначила, що власником спірного нежитлового приміщення відповідно до Інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 06 листопада 2017 року є ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 23 січня 2015 року та 27 січня 2015 року. До заперечення додано відповідну інформаційну довідку від 06 листопада 2017 року.

Разом з тим, апеляційний суд вказаний доказ не врахував та не надав йому жодної правової оцінки.

Отже, ухвалюючи протилежні за змістом судові рішення суди першої та апеляційної інстанцій не виконали вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів відповідно до статті 213 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій).

На підставі викладеного суди дійшли передчасних висновків щодо вирішення позовних вимог у справі.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Крім того, ухвалюючи рішення від 05 грудня 2017 року про скасування заочного рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не виконав вимог частини другої статті 318 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій), якою передбачено, що за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду. Таким чином, апеляційний суд допустив існування двох протилежних судових рішень апеляційного суду у справі, що суперечить вимогам ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції, ухвала та рішення апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Касаційну скаргу Прокуратури Харківської області задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 липня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська