Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 569/16312/17-ц

провадження № 61-16881св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараш А. А., Лесько А. О., Петров Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» - Гамея Валентина Володимировича, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Куцоконя Ю. П. від 12 червня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду в складі суддів: Хилевич С. В., Боймиструк С. В., Шимків С. С., від 15 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ТОВ "ФК "Поліс" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ; про визнання предметом попередньої іпотеки нежитлових приміщень, титульними правом власності на які володіють відповідачі; про визнання права на задоволення своїх вимог в позасудовому порядку відповідно до іпотечного договору на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя із зазначенням у резолютивній частині рішення про те, що дане рішення суду є підставою для внесення до реєстру записів про іпотеку на підставі іпотечного договору.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що між публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (далі - ПАТ "ВТБ Банк" або банк) і ОСОБА_4 3 жовтня 2007 року укладено Генеральну угоду № 3, на підставі якої між ними укладено чотири кредитних договори.

З метою повернення позичальником отриманих кредитних коштів між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Амур Сервіс" (далі - ТОВ "Фірма Амур Сервіс") 03 жовтня 2007 року укладено іпотечний договір №17.08-03/07-ДІ01, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л.П., зареєстрований в реєстрі за №5873.

Відповідно до забезпечувального договору предметом іпотеки були нежитлові приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії загальною площею 1 004, 4 кв.м в АДРЕСА_1 , які належали на праві власності іпотекодавцю.

Рішенням Рівненського міського суду від 27 січня 2014 року у справі № 569/6793/13-ц, що залишене без змін 19 квітня 2014 року апеляційним судом Рівненської області, задоволено позов ОСОБА_4 до ПАТ "ВТБ Банк" і розірвано Генеральну угоду №03 від 03 жовтня 2007 року.

В подальшому, 17 вересня 2014 року судові рішення скасовано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ і передано до суду першої інстанції для нового розгляду. 18 грудня 2014 року ухвалою Рівненського міського суду зазначений позов залишено без розгляду.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2014 року у справі №918/350/14, яке залишене без змін 14 червня 2014 року постановою Рівненського апеляційного господарського суду, позов ТОВ "Фірма Амур Сервіс" задоволено і визнано таким, що припинилося, правовідношення за іпотечним договором №17.08-03/07-ДІ01 від 03 жовтня 2007 року; скасовано іпотечне обтяження нерухомого майна - приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії, нежитлових приміщень загальною площею 1 004, 4 кв.м, номер за РПВН 288310 по АДРЕСА_1 .

Згодом, 13 жовтня 2014 року судові рішення скасовано Вищим господарським судом і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року провадження у справі припинено.

02 вересня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис за реєстраційним №8000668 про державну реєстрацію факту припинення ТОВ "Фірма Амур Сервіс" за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу.

З Інформаційної довідки вбачається, що право власності за №6069669, що виникло на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 01 вересня 2008 року, припинено; об`єкт нерухомого майна знаходиться в процесі поділу.

На підставі договору купівлі-продажу №617 від 20 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т. А., право власності на 1/2 частки будівлі більярдного залу та закусочної-піцерії зареєстровано за ОСОБА_6 , номер запису про право власності № 6087678.

Відповідно до договору купівлі-продажу №618 від 20 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т. А., право власності на 1/2 частку будівлі більярдного залу та закусочної-піцерії зареєстровано за ОСОБА_5 , номер запису про право власності 6087888.

При цьому на аркушах 24, 25, 30, 31 Інформаційної довідки зазначено, що право власності, зареєстроване за №6087678 за ОСОБА_6 , та право власності, зареєстроване за №6087888 за ОСОБА_5 , погашене 20 серпня 2014 року; як про підставу погашення вказується поділ об`єкта нерухомого майна.

Також 20 серпня 2014 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 , виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції того ж числа. Право власності на приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

20 серпня 2014 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на цей же об`єкт нерухомості на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_3 , виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції того ж числа. Право власності на нежитлове приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Тоді ж за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на приміщення закусочної-піцерії в АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_4 , виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції 20 серпня 2014 року. Право власності на нежитлове приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно тоді ж, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Того ж числа за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_5 , виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції 20 серпня 2014 року. Право власності на нежитлове приміщення зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

20 серпня 2014 року за ним же було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_6 , виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції того ж числа. Право власності на об`єкт нерухомості зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

20 серпня 2014 року за ним же зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_6 , виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції тоді ж. Право власності на об`єкт нерухомості зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Того ж дня, за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за тією ж само адресою на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_7 , виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції 20 серпня 2014. Право власності на приміщення зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 серпня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

За таких обставин, предмет іпотеки було поділено на сім окремих нежитлових приміщень, а титульне право власності на них зареєстровано за ОСОБА_6 (три приміщення) та ОСОБА_5 (чотири приміщення).

Рішенням Рівненського міського суду від 08 грудня 2014 року у справі №569/16384/14-ц позов ОСОБА_1 задоволено і звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення, що належали на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , і визнано право власності на них за позивачем.

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду було те, що між нею та ОСОБА_5 19 вересня 2014 року укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримала у позивача 500 000 гривень позики з кінцевим терміном погашення до 23 вересня 2014 року. Право вимоги ОСОБА_1 забезпечено іпотекою належних ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зазначених нежитлових приміщень, про що укладено того ж числа відповідний договір. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т. А. і зареєстрований в реєстрі за №№978-984.

Станом на момент пред`явлення позову 20 жовтня 2017 року: нежитлове приміщення площею 135, 4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу серії та номер: 239, від 06 квітня 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т. А.; нежитлове приміщення площею 127, 0 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Рівненського міського суду від 08 грудня 2014 року у справі №569/16384/14-ц; приміщення більярдного залу площею 269, 3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Рівненського міського суду від 08 грудня 2014 року у справі № 569/16384/14-ц; нежитлове приміщення площею 70, 9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Рівненського міського суду від 08 грудня 2014 року у справі № 569/16384/14-ц. Дане майно перебуває в іпотеці відповідно до договору іпотеки, серія та номер: 480, виданий 6 червня 2017 року, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т. А., укладеним між ОСОБА_1 і ОСОБА_7 ; приміщення закусочної-піцерії площею 171, 1 кв.м, реєстраційний номер нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Рівненського міського суду від 08 грудня 2014 року у справі № 569/16384/14-ц; нежитлове приміщення площею 101, 6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Рівненського міського суду від 08 грудня 2014 року у справі №569/16384/14-ц; нежитлове приміщення площею 132 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02 лютого 2017 року, серія та номер: 51, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Червук В. М.

Позивач указував, що на підставі договору відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року, додаткової угоди №1 від 27 листопада 2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 12МБ від 18 листопада 2015 року та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 12 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І. О., було відступлено ТОВ "ФК "Поліс" право вимоги за кредитними договорами та іпотечним договором.

Вважає, що відповідно до статей 7, 11, 23, 36 Закону України "Про іпотеку" та статей 514, 598, 59, 1054 ЦК України особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду від 12 червня 2018 року ТОВ "ФК "Поліс" відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання предметом попередньої іпотеки нежитлових приміщень, титульним правом власності на які володіють відповідачі, про визнання права на задоволення своїх вимог в позасудовому порядку відповідно до іпотечного договору на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, про вказівку у резолютивній частині рішення, що дане рішення суду є підставою для внесення до реєстру записів про іпотеку на підставі іпотечного договору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки ПАТ «ВТБ Банк» не здійснив поновлення в державному реєстрі відомостей про іпотеку об`єктів нерухомого майна та не міг здійснити її відступлення. Крім того, позивач не міг набути права вимоги за кредитними договорами з огляду на відсутність у ТОВ «ФК «Поліс» ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті. Спірні належні відповідачам нежитлові приміщення є новоствореними об`єктами нерухомого майна і не можуть бути визнані іпотечним майном. Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги чинністю іпотечного договору та намірами нового кредитора звернути стягнення на іпотечне майно, позивач обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Поліс" залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду від 12 червня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року до Верховного Суду, представник ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» - Гамей В. В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про відмову у позові. Позивач мав право обрати спосіб захисту своїх порушених прав, а саме відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач набув право вимоги за спірним кредитним договором та спірним договором іпотеки. Право вимоги на користь позивача були відступлені за Генеральною угодою № 03 від 03 жовтня 2007 року, яка включає усі укладені в рамках угоди кредитні договори. Обов`язкова наявність у сторони договору про відступлення права вимоги за зобов`язаннями, вираженими у іноземній валюті, ліцензії на здійснення валютних операцій не передбачена чинним законодавством, у зв`язку із чим позивач правомірно набув статусу нового іпотекодержателя. Скаржник не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що банк не поновив інформацію щодо чинності іпотеки у відповідному державному реєстрі і тому не міг відступити позивачу вимоги за спірним зобов`язанням, оскільки після скасування рішення про припинення іпотеки така іпотека вважається чинною з моменту її первинної реєстрації, у зв`язку із чим відповідні вимоги могли бути відступлені позивачу.

Доводи інших учасників справи

У квітні 2019 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Заявником, зокрема, указано, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, як зазначено у касаційній скарзі шляхом відновлення становища, яке існувало раніше. Для застосування указаного скаржником спосіб захисту порушеного права - визнати спірне майно іпотекою та визнати право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, існує обов`язкова передумова, а саме - таке порушене право мало існувати у позивача, а не у інших осіб, припинилось внаслідок незаконних дій відповідача-порушника і може бути відновлене. Право іпотекодержателя існувало у банку, який утратив статус іпотекодержателя за судовими рішеннями, які згодом були скасовані, а не у позивача, на користь якого було відступлено права у спірному зобов`язанні вже після обставин припинення іпотеки та відчуження спірного майна іншим особам. Усі встановлені судами попередніх інстанцій обставини є вірними, оскільки позивач не мав права набути права вимоги за спірними договорами.

У травні 2019 року представник ОСОБА_3 - адвокат Дяденчук А. І., подав відзив на касаційну скаргу, також посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Зазначено, що позивач не мав права набути права вимоги за спірними договорами. Позивач не має ліцензії на здійснення валютних операцій, що також позбавляло його можливості бути стороною договору відступлення права вимоги за спірним кредитом, виконання якого визначено в іноземній валюті. У державному реєстрі не відображено як відомості про поновлення дії іпотечного договору, так і про зміну попереднього іпотекодержателя на нового, що позбавляє останнього права вимоги у даній справі. Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність ТОВ « Фірма Амур Сервіс» припинено (дата запису 02 вересня 2014 року) і при цьому, банк у передбачений законом спосіб не пред`являв грошових та інших вимог до указаного товариства у межах ліквідаційної процедури, у зв`язку із чим вимоги до іпотекодавця за спірним договором іпотеки вважаються погашеними. Спірні у даній справі приміщення, які належать відповідачам, є новоствореними приміщеннями, які не були іпотечним майном.

У відзивах на касаційну скаргу заявники просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 03 жовтня 2007 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_4 укладено Генеральну угоду № 03, відповідно до якої укладено кредитний договір № 17.08-03/07-СК від того ж числа (з наступними змінами і доповненнями від 09 вересня 2009 року, від 20 вересня 2010 року, 30 серпня 2011 року), кредитний договір № 17.11-03/07-СК від 16 жовтня 2007 року (з наступними змінами і доповненнями від 09 вересня 2009 року, 20 вересня 2010 року, 30 серпня 2011 року), кредитний договір №19.23-03/08-СК від 21 січня 2008 року (з наступними змінами і доповненнями від 09 вересня 2009 року, 20 вересня 2010 року, 30 серпня 2011 року), кредитний договір № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року (з наступними змінами і доповненнями від 09 вересня 2009 року, 20 вересня 2010 року, 30 серпня 2011 року).

З метою повернення отриманих кредитних коштів за Генеральною угодою № 03 від 03 жовтня 2007 року між банком та ТОВ "Фірма Амур Сервіс" було укладено іпотечний договір №17.08-03/07-ДІ01 від 03 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л. П. і зареєстрований в реєстрі № 5873.

На підставі даного договору з урахуванням додаткового договору № 3 до іпотечного договору від 03 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л. П., зареєстрованого в реєстрі за № 4793, визначено предмет іпотеки. Ним є нежитлові приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії в АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ТОВ "Фірма Амур Сервіс". Загальна площа предмета іпотеки складає 1 004, 4 кв.м. Нерухоме майно передається в іпотеку з усіма його приналежностями. Як видно із Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, предмет іпотеки був зареєстрований у Реєстрі прав власності за реєстраційним номером 288310. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_9 , що видане Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 01 вересня 2008 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2014 року у справі № 569/6793/13-ц позов ОСОБА_4 до ПАТ "ВТБ Банк" задоволено і розірвано Генеральну угоду № 03 від 03 жовтня 2007 року, що укладена між сторонами. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19 березня 2014 року апеляційну скаргу банку відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Згодом, 17 вересня 2014 року указані судові рішення скасовані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2014 року у справі № 918/350/14 задоволено позов ТОВ "Фірма Амур Сервіс" до ПАТ "ВТБ Банк" і визнано правовідношення за іпотечним договором №17.08-03/07-ДІ01 від 03 жовтня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Поддубною Л. П. та зареєстрованим в реєстрі за № 5873, припиненим; скасовано іпотечне обтяження нерухомого майна - приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії, нежитлових приміщень загальною площею 1 004, 4 кв.м, номер за РПВН 288310, адреса: АДРЕСА_1 , зареєстроване в Державному реєстрі іпотек за № 5774093, та виключено запис про іпотеку за № 5774093 з Державного реєстру іпотек.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14 червня 2014 року апеляційну скаргу банку відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В подальшому, 13 жовтня 2014 року зазначені судові рішення скасовано постановою Вищого господарського суду України, а справу передано на новий розгляд до місцевого суду. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16 грудня 2014 року провадження у справі припинено.

Судами встановлено, що після скасування судових рішень ПАТ "ВТБ Банк" не вчиняв жодних дій з відновлення в Державному реєстрі іпотек запису про іпотеку нежитлових приміщень більярдного залу і закусочної-піцерії в АДРЕСА_1 .

02 вересня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис за реєстраційним номером 8000668 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ "Фірма Амур Сервіс" за рішенням засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ним органу.

На час вирішення спірних правовідносин предмет іпотеки - нежитлові приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії по АДРЕСА_1 , поділено на сім окремих нежитлових приміщень і вони належать відповідачам.

Вимагаючи задоволення своїх вимог, позивач зазначав про те, що 18 листопада 2015 року між банком і ТОВ "ФК "Поліс" укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ, а 27 листопада 2015 року - додаткову угоду № 1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року, за яким банк відступив позивачу право вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитними договорами № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року, № 17.11-03/07-СК від 16 жовтня 2007 року, № 19.23-03/08-СК від 21 січня 2008 року та № 19.27-03/08 від 13 лютого 2008 року, що укладені з ОСОБА_4

Також позивач вказував, що 12 травня 2016 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "ФК "Поліс" було укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки і договорами застави, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І. О., за умовами якого банк відступив позивачу право вимоги за іпотечними договорами, зокрама і за іпотечним договором № 17.08-03/07-ДІ01 від 03 жовтня 2007 року, що укладений з ТОВ "Фірма Амур Сервіс".

Відповідно до пункту 1.1. іпотечного договору № 17.08-03/07-ДІ01 від 03 жовтня 2007 року предметом цього договору є передача іпотекодавцем іпотекодержателю в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, для забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем за Генеральною угодою № 03 від 03 жовтня 2007 року та кредитними договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі.

Пунктом 1.2 іпотечного договору № 17.08-03/07-ДІ01 від 03 жовтня 2007 року визначено зміст основного зобов`язання та його розмір, а саме згідно з Генеральною угодою іпотекодержатель відкриває позичальнику кредитний ліміт (надає кредит) на строк до 02 жовтня 2017 року з максимальним розміром заборгованості в 500 000 доларів США.

В межах Генеральної угоди було укладено кредитні договори № 17.08-03/07-СК від 03 жовтня 2007 року, № 17.11-03/07-СК від 16 жовтня 2007 року, № 19.23-03/08-СК від 21 січня 2008 року та № 19.27-03/08-СК від 13 лютого 2008 року.

З пояснень представника ТОВ "ФК "Поліс" апеляційним судом також установлено, що на даний час заборгованість позичальника за чотирма кредитними договорами становить 155 884, 78 доларів США, 68 778,31 доларів США, 242 389,58 доларів США та 1 502 963, 47 грн.

Установлено, що сумарно заборгованість за кредитними договорами (тілом кредиту) значно перевищує кредитний ліміт, який обумовлювався Генеральною угодою - 500 000 доларів США.

Кожен із кредитних договорів містить положення про те, що він є невід`ємною частиною Генеральної угоди № 03 від 03 жовтня 2007 року.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про відступлення права вимоги саме за Генеральною угодою № 03 від 03 жовтня 2007 року.

З додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 27 листопада 2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року відступлення відбулося лише за кредитними договорами.

Згідно з іпотечним договором основним зобов`язанням зазначено Генеральну угоду та кредитні договори, які укладені та/або будуть укладені на її підставі.

Судами встановлено, що факту відступлення права вимоги за основним зобов`язанням на підставі Генеральної угоди від 03 жовтня 2007 року, на забезпечення виконання якої було укладено кредитні договори, не відбулося.

Установлено також, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки ПАТ «ВТБ Банк» не здійснив поновлення в державному реєстрі відомостей про іпотеку об`єктів нерухомого майна, а відомості про спірну іпотеку в державному реєстрі були відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відступлення права вимоги, тобто передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином, є однією з передбачених статтею 512 ЦК України підстав заміни кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 514 ЦК України при заміні кредитора у зобов`язанні до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відомості про відступлення прав іпотекодержателя підлягають державній реєстрації. Внесення таких відомостей і є зміною речового права - права іпотеки. До проведення державної реєстрації відповідне право не виникає, а його перехід не відбувається.

З наведених положень Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок про обов`язковість державної реєстрації відступлення права вимоги, яка відбувається шляхом здійснення заміни іпотекодержателя по такому предмету іпотеки у Реєстрі речових прав, а такій реєстрації передує обов`язкова реєстрація самого права іпотеки за первісним іпотекодержателем.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Разом з тим, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням зазначеного, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

При цьому, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Основною підставою для звернення до суду із даним позовом, позивач зазначав те, що скасування судового рішення про припинення правовідношення за спірним іпотечним договором №17.08-03/07-ДІ01 від 03 жовтня 2007 року і скасування обтяження іпотечного майна - приміщення більярдного залу та закусочної-піцерії, нежитлових приміщень загальною площею 1 004, 4 кв.м, по АДРЕСА_1 , призвело до поновлення дії указаного іпотечного договору, іпотека за яким вважається чинною з моменту її первинної реєстрації.

З урахуванням зазначеного, позивач просив суд визнати спірне належне відповідачам майно предметом іпотеки за іпотечним договором №17.08-03/07-ДІ01 від 03 жовтня 2007 року, а також визнати право на задоволення своїх вимог як іпотекодержателя в позасудовому порядку відповідно до іпотечного договору на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя із зазначенням у резолютивній частині рішення, що дане рішення суду є підставою для внесення до реєстру записів про іпотеку на підставі іпотечного договору

Згідно положень Закону України «Про іпотеку» за умови порушення боржником кредитного зобов`язання договір іпотеки є підставою для погашення заборгованості за рахунок іпотечного майна шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у спосіб та порядку, передбаченому таким договором.

Однак, вважаючи дійсною іпотеку за іпотечним договором №17.08-03/07-ДІ01 від 03 жовтня 2007 року, а такий договір - поновленим з моменту скасування судового рішення про його припинення, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що належним способом захисту його прав, які останній вважав порушеними, є вимоги про визнання спірного майна предметом іпотеки та визнання права на задоволення своїх вимог як іпотекодержателя в позасудовому порядку.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, зокрема, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту свої прав, які останній вважав порушеними, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог ТОВ "ФК "Поліс" у даній справі.

З урахуванням вищевикладеного, Верховний Суд вважає, що зазначення судами попередніх інстанцій також інших підстав для відмови у позові ТОВ "ФК "Поліс", у даному спорі не має правового значення та не призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги про обрання вірного способу захисту порушеного права, а саме - відновлення становища, яке існувало раніше, з урахуванням підстав позову, доводів учасників справи та установлених судами обставин є безпідставними. Згідно вимог позовної заяви у даній справі позивач бажає визнати предметом іпотеки за спірним іпотечним договором не майно, яке визначено у спірному договорі іпотеки, а нежитлові приміщення, які зареєстровані як окремі об`єкти нерухомості та належать відповідачам, які не були сторонами іпотечних правовідносин між банком та іпотекодавцем. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням усіх установлених судами попередніх інстанцій обставин, суди дійшли вірного висновку про обрання позивачем невірного способу захисту права, яке він вважав порушеним, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржених рішень спростовуються дослідженими судами матеріалами справи, які не містять доказів неможливості захисту права позивача у спосіб, передбачений чинним законодавством, а також обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції про обрання позивачем невірного способу захисту своїх прав, які останній вважав порушеними.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Рішення судів містять вичерпні висновки про обрання позивачем невірного способу захисту своїх прав, які останній вважав порушеними, які відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, що мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» - Гамея Валентина Володимировича, залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

Є. В. Петров

С. П. Штелик