Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 589/3683/16-ц

провадження № 61-35653св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 10 січня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Семеній Л. І., Бойка В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів у вигляді інфляційних збитків та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь кошти у сумі 103 679,47 грн як компенсацію за його Ѕ частини у спільному майні подружжя у вигляді автомобілів «Mercedes-Benz 814», 1998 року випуску, та «Lexus RX 330», 2003 року випуску, а також судові витрати в сумі 1 151,49 грн.

Із 20 березня 2014 року відповідач зобов`язана була виконати судове рішення та сплатити йому борг у сумі 104 830,96 грн (103 679,47 + 1 151,49).

У зв`язку з невиконанням судового рішення, державним виконавцем відділу ДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження.

Рішення суду відповідач виконала лише 22 червня 2015 року, сума боргу в повному розмірі сплачена йому за квитанціями від 22 червня 2015 року №№ 5719, 5774, 5807. До цього відповідач сплатила на погашення боргу 23 січня 2015 року - 205,00 грн та 24 лютого 2015 року - 200,00 грн.

Таким чином, із 20 березня 2014 року по 23 січня 2015 року борг відповідача перед ним складав 104 830,96 грн, із 24 січня по 24 лютого 2015 року - 104 625,96 грн,

а із 25 лютого по 22 червня 2015 року - 104 425,96 грн.

Враховуючи, що індекс інфляції за зазначений період (із 20 березня 2014 року по

22 червня 2015 року) складає 1,739, просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 77 170,78 грн інфляційного збільшення суми заборгованості (індекс інфляції) за невиконання рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області

від 28 січня 2014 року, як грошового зобов`язання, на підставі статті 625 ЦК України. Крім цього, просив стягнути з відповідача 3 % річних із суми 104 425,96 грн за період із 22 червня 2014 року по 22 червня 2015 року, що становить 3 132,78 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня

2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 77 170,78 грн як інфляційні збитки та 3 % річних за період із 22 червня 2014 року по 22 червня 2015 року в сумі 3 132,78 грн, а всього

80 303,56 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що на правовідносини, які виникли між сторонами, розповсюджуються положення статті 625 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 10 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що частина друга статті 625 ЦК України поширюється на порушення саме грошового зобов`язання, що існувало між сторонами до прийняття рішення суду, тобто стаття 625 ЦК України встановлює правило, за яким боржник відповідає за невиконання грошового зобов`язання і не поширюється на правовідносини, коли боржник не виконує свій обов`язок щодо сплати певної суми коштів, визначеної за рішенням суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Сумської області від 10 січня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області на користь заявника стягнуто з відповідача кошти, які боржник повинен був сплатити, а тому між сторонами існувало грошове зобов`язання, яке відповідач мала виконати, проте апеляційним судом безпідставно застосовано правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду України від 13 січня

2016 року у справі № 6-3019цс15, оскільки він повністю спростовується постановою Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, а отже, висновок апеляційної інстанції є хибним, а рішення постановлене з порушенням норм матеріального права.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарги підлягає задоволенню.

Судом установлено, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20 березня 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини спільного майна подружжя у вигляді автомобілів, уточнений позов ОСОБА_1 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 103 679,47 грн як компенсацію за Ѕ частини у спільному майні подружжя у вигляді автомобілів «Mercedes-Benz 814», 1998 року випуску, та «Lexus RX 330», 2003 року випуску, та вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Шосткинського міськрайонного управління юстиції від 29 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 589/4555/13-ц, виданого Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини спільного майна подружжя у сумі 104 830,96 грн.

Згідно із квитанціями від 23 січня 2015 року № 438 та від 24 лютого 2015 року

№ 1478, ОСОБА_2 перерахувала на картковий рахунок ОСОБА_1

205,00 грн та 200,00 грн відповідно.

Рішення суду відповідачем виконане 22 червня 2015 року, сума боргу у повному розмірі сплачена за квитанціями від 22 червня 2015 року № 5719, 5774, 5807.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання тягне за собою застосування статті 625 ЦК України.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення про стягнення компенсації частини у спільному майні подружжя, тому до них не можуть застосовуватися норми

статті 625 ЦК України.

Однак із вказаним висновком апеляційного суду не можна погодитися з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такі висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18 (справа № 686/21962/15-ц).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Висновок апеляційного суду про те, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), є помилковим, оскільки дія статті 625 ЦК України не обмежена лише договірними зобов`язаннями. У зв`язку із тим, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує судове рішення, грошове зобов`язання вчасно не виконано, тому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України має відшкодувати позивачу його інфляційні втрати та сплатити 3 % річних.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд неправильно витлумачив положення статті 625 ЦК України та не звернув увагу, що невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів дає підстави для відшкодування позивачу інфляційних втрат за весь час прострочення (невиконання рішення суду) та 3 % річних від простроченої суми.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги шляхом скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, то з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 963,63 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 10 січня 2017 року скасувати, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня

2016 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 963,63 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко