Справа № 428/2351/19
Провадження № 2/428/1301/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Сімейка Артура Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном, третя особа - ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Сімейко Артур Миколайович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном, третя особа - ОСОБА_3 . В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради народних депутатів трудящих щодо надання мешканцям м. Сєвєродонецька дозволу на особисте будівництво індивідуальних гаражів, позивачем та її чоловіком ОСОБА_4 в період часу кінець 1960-х - початок 1970-х років в кварталі № 71 м. Сєвєродонецька (земельна ділянка, яка знаходиться всередині між осями вулиць Гагаріна, Лисичанська, проспект Космонавтів) за їх спільні кошти був побудований гараж.

В 1974 році Лисичанським міжміським бюро технічної інвентаризації на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради народних депутатів трудящих від 19.04.1974 № 198 була проведена інвентаризація побудованого ними гаражу, про що чоловіку позивача була видана відповідна довідка від 19.11.1974 року № 1661, з якої вбачається, що побудованому гаражу було присвоєно інвентарний номер № АДРЕСА_1 .

Що стосується рішення виконкому Сєвєродонецької міськради народних депутатів трудящих від 19.04.1974 № 198, на виконання якого була проведена інвентаризація побудованого ними гаражу, то, як вбачається з відповіді Сєвєродонецької міськради від 17.12.2018, наданої на запит доньки позивача, документи Сєвєродонецької міськради народних депутатів трудящих за 1959-1976 роки за актом від 21.01.1980 були передані до Державного архіву Луганської області, м. Луганськ.

З інформації, розміщеної у ЗМІ, загальновідомо, що в 2014 році Державний архів Луганської області без архівних документів було переміщено у м. Сєвєродонецьк, а всі архівні фонди залишились в новоутвореному архіві самопроголошеної «ЛНР».

Таким чином, на сьогоднішній день у Сєвєродонецькій міськраді та/або в Державному архіві Луганської області відсутні: рішення/документи щодо надання дозволу на особисте будівництво індивідуальних гаражів в кварталі № 71 м. Сєвєродонецька та рішення/документи щодо проведення інвентаризації та взяття на облік побудованих гаражів.

Також на сьогоднішній день не збереглися й інвентаризаційні документи, виготовлені бюро технічної інвентаризації з наступних підстав.

Так, в 1970-х роках в м. Сєвєродонецьку не було бюро технічної інвентаризації, а тому відповідні функції щодо обліку, інвентаризації, реєстрації нерухомого майна на території м. Сєвєродонецька здійснювало Лисичанське міжміське бюро технічної інвентаризації. Після утворення Сєвєродонецького міського БТІ та Лисичанського міського БТІ Лисичанське міжміське бюро технічної інвентаризації було ліквідовано, документи, які знаходились у міжміському БТІ були частково передані до відповідних новоутворених міських БТІ, а частково втрачені, в тому числі втрачені і документи щодо інвентаризації гаража, який був спільно побудований чоловіком позивача та позивачем.

Разом з тим, незважаючи на втрату документів, позивач вважає, що, по-перше, зазначений вище гараж її чоловіком та нею був побудований та введений в експлуатацію в порядку, встановленому чинним на той час законодавством, а, по-друге, позивач та її чоловік правомірно набули право власності на зазначений гараж.

Крім того, враховуючи, що вказаний гараж був побудований під час шлюбу, то зазначений гараж відповідно до приписів ст. 22 чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України став позивача та її чоловіка спільною сумісною власністю.

При цьому їх частки в гаражі відповідно до приписів ст. 28 чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України були рівними, тобто позивачу та її чоловікові належало по 1/2 частки гаражу.

Побудованим гаражем вони спільно (позивач та її чоловік) користувалися до дня смерті чоловіка, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на день смерті чоловіка, позивач постійно проживала разом з ним, вони спільно користувалися побудованим гаражем, а після смерті чоловіка вона продовжила користуватися гаражем, тобто позивач разом фактично вступила в управління та володіння гаражем. При цьому позивач не заявляла про відмову від спадщини, а, отже, вона вважається такою, що прийняла спадщину, в тому числі зазначений вище гараж.

З огляду на що, позивач вважає, що нею та її чоловіком було правомірно набуто право власності на спірний гараж, а позивачем правомірно успадкована 1/2 частка гаражу, яка належала її чоловікові, оскільки інше прямо не випливає із закону, а також незаконність набуття її чоловіком та нею права власності на спірний гараж не встановлена судом.

Разом з тим, на сьогоднішній день позивач позбавлена можливості оформити право власності, як на свою частку побудованого гаражу, так і на успадковану частку гаражу, з огляду на те, що відповідні документи в органах влади, архівних установах та БТІ не збереглися, що унеможливлює отримання нею копій та/або дублікатів тих дозвільних, реєстраційних, інвентаризаційних та інших документів, на підставі яких чоловіком позивача та позивачем свого часу гараж був побудований та введений в експлуатацію. Не збереглися відповідні документи і у позивача, крім довідки БТІ від 19.11.1974 року МІ 661.

Таким чином, відсутність у позивача правовстановлюючих документів на гараж (як на її частку гаражу, так і на частку чоловіка), унеможливлює отримання позивачем в нотаріальному порядку свідоцтва про право на спадщину.

Після смерті чоловіка позивач та її донька, як разом, так і кожний з них окремо, користувалася гаражем приблизно до 2012 року. Приблизно в 2012 році вони перестали користуватися гаражем, оскільки дочка ще раніше переїхала на постійне місце мешкання до м. Київ, а позивачу через вік та хвороби стало важко й непотрібно ходити до гаражу.

У зв`язку з чим, позивач особисто у присутності доньки та за її рекомендацією влітку 2012 році передала гараж з ключами від гаражу у безоплатне користування, але за умови проведення поточного ремонту та утримання гаражу в належному стані, знайомому дочки - відповідачу за цим позовом ОСОБА_2 .

При цьому, оскільки чоловік позивача із самого початку всі відповідні та наявні документи на гараж зберігав у металевій шухляді в гаражі, то, передаючи ключі від гаражу ОСОБА_2 , ні позивач, ні її дочка документи не забрала, а акцентували увагу ОСОБА_2 , що у металевій шухляді знаходяться документи на гараж, які вони залишають на всякий випадок.

У зв`язку з тим, що ключі від гаражу позивачем були передані ОСОБА_2 димировичу ще у 2012 році, то на сьогоднішній день ні позивач, ні її дочка - не мають доступу до гаражу і до документів на гараж.

У зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися з цим позовом до суду та просити: визнати за нею право власності на індивідуальний гараж, розташований в кварталі № 71 м. Сєвєродонецька, інвентарний номер № 1052 та усунути будь-які перешкоди у здійсненні позивачем права власності, зокрема, користування та розпоряджання гаражем, розташованим в кварталі № 71 м. Сєвєродонецька, інвентарний номер № НОМЕР_1 .

03.06.2019 року представником позивача була подана до суду уточнена позовна заява, в якій він просив суд: визнати за позивачем право власності на індивідуальний гараж, розташований в кварталі № 71 м. Сєвєродонецька, інвентарний номер № 1052 та усунути будь-які перешкоди з боку другого відповідача та будь-яких інших осіб у користуванні позивачем належним їй гаражем, розташованим у кварталі № 71 м. Сєвєродонецька, інвентарний номер № 1052, шляхом виселення другого відповідача та будь-яких інших осіб, які не мають законних речових прав на вказаний гараж із цього гаражу, розташованого в кварталі № 71 м. Сєвєродонецька, інвентарний номер № 1052.

На виконання ухвали суду від 22.05.2019 відповідачем ОСОБА_2 до суду подано відзив на позов, згідно з яким відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. По суті заявлених позовних вимог додав, що після передачі йому гаража, він фактично ним користувався приблизно півтора роки, а потім, враховуючи, що позивачка не вимагала повернення гаража, почав надавати гараж в користування своїм різним знайомим та колегам по роботі. Відтак, а саме з огляду на відсутність потреби, останні декілька років він спірним гаражем не користується - спірним гаражем користуються його знайомі та/або «знайомі знайомих». Щодо документів на гараж, які, як зазначає позивачка в позовній заяві, знаходилися у металевій шухляді в гаражі, дійсно в гаражі на момент його передачі йому в користування знаходилась, як металева шухляда, так і документи на гараж, але тоді, коли останній раз він був у гаражі, там вже не було ні вказаної шухляди, ні документів на гараж. Пояснити, коли саме з гаража зникла вказана металева шухляда з документами, він не може, оскільки надавав гараж у користування різним особам.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сімейко А.М. не з`явились, до суду подали заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

У судове засідання представник відповідача Сєвєродонецької міської ради не з`явилась, до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, вирішити справу у відповідності до чинного законодавства.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2 .

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, до суду надіслала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 20.01.1959 року відділом Краматорського ЗАГС Сталінградської області ОСОБА_4 та ОСОБА_6 одружилися 20.01.1959 року, актовий запис № 57. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловікові - ОСОБА_7 , дружині - ОСОБА_7 .

Згідно з копією довідки № 1661 від 19.11.1974, виданої Лисичанським міжміським бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,на підставі рішення Сєвєродонецького виконкому депутатів працюючих № 198 від 19.04.1974 проведено інвентаризацію гаражу, побудованого у кварталі № 71, інвентарний номер № НОМЕР_1 .

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 09 лютого 1989 року Відділом ЗАГС м. Сєвєродонецька Ворошиловградської області, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в м. Комунарськ Ворошиловградської області УССР.

Як вбачається з копії рішення Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання № 2819 від 30.08.2018 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з відповіддю Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 5593/р НОМЕР_4 від 17.12.2018, згідно з Актом від 21.01.1980 б/н, документи Сєвєродонецької міської Ради депутатів трудящих за 1959-1976 роки передані на зберігання до Державного архіву Луганської області. У зв`язку з чим, надати копію рішення виконкому № 198 від 19.04.1974 року немає можливості.

Згідно з відповіддю Сєвєродонецької міської ради № 3802/14-6956 від 17.09.2018, дані про індивідуальний гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , відсутні в містобудівному кадастрі в відділі містобудування та архітектури.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом після смерті чоловіка. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (18.07.1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Досліджуючи питання про набуття померлим 07.02.1989 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 права власності на індивідуальний гараж, розташований в кварталі № 71 м. Сєвєродонецька Луганської області, інвентарний номер № 1052, суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди станом на час будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального гаражу, зазначеного у позові, регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В той же час, згідно зі ст. 100 ЦК Української РСР в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на таке майно виникає у громадян незалежно від його державної реєстрації.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 був власником індивідуального гаражу, розташованого в кварталі № АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 області, інвентарний номер № НОМЕР_1 , станом на день його смерті і вказаний гараж входить до складу спадщини, яка залишилася після його смерті.

На підставі викладеного суд враховує, що спадкодавець ОСОБА_4 за час свого життя і до своєї смерті набув право власності на індивідуальний гараж і вправі був розпоряджатись ним на свій розсуд, тобто вказаний гараж включається до складу спадщини. Крім того, позивач є спадкоємцем першої черги за законом, яка спадкує усі права та обов`язки після свого померлого чоловіка, оскільки спадкодавцем за життя не складався заповіт та відсутні підстави для усунення будь-кого зі спадкоємців від права на спадкування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем та її представником у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Сімейка ОСОБА_8 Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні майном підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, на думку суду, стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Сімейка Артура Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні майном, третя особа - ОСОБА_3 , задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на індивідуальній гараж, розташований в кварталі № 71 м. Сєвєродонецька Луганської області, інвентарний номер № 1052.

Усунути будь-які перешкоди з боку будь-яких осіб у користуванні ОСОБА_1 належним їй гаражем, розташованим у кварталі № 71 м. Сєвєродонецька, інвентарний номер № 1052, шляхом виселення другого відповідача та будь-яких інших осіб, які не мають законних речових прав на вказаний гараж, із цього гаражу, розташованого в кварталі № АДРЕСА_3 . Сєвєродонецька, інвентарний номер № НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_5 ;

- представник позивача: Сімейко ОСОБА_9 Миколайович, місце роботи: АДРЕСА_6 ;

- відповідач: Сєвєродонецька міська рада Луганської області, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бул. Дружби Народів, б. 32, ;

- відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_6 ;

- третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_7 .

Суддя І. С. Посохов