Номер провадження 22-ц/804/1478/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області Коршуна Григорія Володимировича на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди (суддя Гончарова А.О. повний текст рішення складено 04 квітня 2019 року),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 09.04.2015 року слідчим відділом лінійного відділу на ст. Слов`янськ УМВС України на Донецькій залізниці було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 366 КК України.

Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України на її користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2019 позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , у відшкодування моральної шкоди 153 316 (сто п`ятдесят три тисячі триста шістнадцять) грн. 02 коп.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Донецької області Коршун Г. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині розміру відшкодування, оскільки судом першої інтенції неправильно визначено період за який має здійснюватися відшкодування, та здійснено вихід за межі позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду щодо розміру відшкодування шкоди не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки судом не правильно визначено період перебування ОСОБА_1 під слідством. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 виправдано у вчиненні інкримінованих їм злочинів. На цей вирок прокурором та потерпілим було подано апеляційні скарги в частині виправдання ОСОБА_2 за частиною 2 ст. 364, частиною 2 ст. 367 КК України. Вирок щодо ОСОБА_1 не оскаржувався та відповідно до змісту ухвали апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2018 року не переглядався. Оскільки вирок відносно ОСОБА_1 постановлено 29 листопада 2017 року, у встановлений ст. 395 КПК України тридцятиденний строк його не оскаржено, він у порядку ст. 532 КПК України набрав законної сили 29 грудня 2017 року. Отже розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 має визначатись за період з 05 квітня 2015 року по 29 листопада 2017 року.

ОСОБА_1 з 05.04.2015 року по 27.05.2015 року не перебувала під судом чи слідством. Вона перебувала під слідством з 28.05.2015 року по 29.11.2017 року 2 роки 6 місяців 2 дні, що складає 30,06 місяця, у зв`язку з цим на її користь має бути стягнуто 125 440,38 грн (30,06 місяці*4 173 грн).

Крім того, стягуючи відшкодування по 20 червня 2018 року, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки в позовній заяві ОСОБА_1 в якості підстави позову зазначав, що відшкодування вона просить у зв`язку з тим, що з 05 квітня 2015 року по 29 листопада 2017 року незаконно перебувала під судом та слідством. Стягнення коштів за більший період суперечить вимогам диспозитивності цивільного судочинства.

Заступник прокурора Донецької області Коршун ОСОБА_6 просив рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2019 року змінити розмір відшкодування моральної шкоди до 125 440,38 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Представник прокуратури Донецької області Шалата С.С. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 172).

Тульгук ОСОБА_7 та представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.143).

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Слов`янського міськрайонного суду від 29.11.2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України та виправдано за відсутністю в її діях складу злочину. Вказаним вироком також визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину ОСОБА_2 , визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України та виправдано за відсутністю в їх діях складу злочину ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину ОСОБА_3 (а.с.7-62).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області від 20.06.2018 року, апеляційні скарги прокурора та потерпілої залишені без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2017 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кримінальне переслідування Тульгук І ОСОБА_8 , а саме притягнення її як обвинуваченої за ч. 2 ст. 366 КК України. Їй була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких вона зазнала, погіршення відносин із оточуючими людьми, позбавлення можливості реалізації нею своїх звичок та бажань, необхідності застосувати додаткових зусиль для організації свого життя.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 56 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, Законом України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Положеннями частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі Закон № 266/94-ВР).

Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до пункту 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода.

Частинами першою, п`ятою та шостою ст. 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди, зокрема, моральної, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Гарантований Законом № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди складає один розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що періодом перебування ОСОБА_1 під слідством та судом у цій справі є час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Такий висновок суду ґрунтується на нормах КПК України.

Так, за приписами пункту 14 частини першої ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частин першої, другої ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У частині першій ст. 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Суд встановив, що письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_1 вручено 28 травня 2015 року, що заступником прокурора Донецької області не оскаржується.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено і те, що виправдувальний вирок щодо ОСОБА_1 від 29 листопада 2017 року набрав законної сили 20 червня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора Донецької області про те, що вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області щодо ОСОБА_3 набрав законної сили 29 грудня 2017 року, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до частини першої ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року набрав законної сили 20 червня 2018 року, що відповідає нормам ст. 532 КПК України, оскільки вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 був оскаржений прокурором та потерпілою відносно ОСОБА_2 та ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області від 20 червня 2018 року апеляційні скарги прокурора та потерпілої були залишені без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року відносно ОСОБА_2 залишено без змін.

Згідно норм ст. 532 КПК України вирок суду набирає законної сили вцілому, а не щодо кожного з виправданих, з чим погодився представник Прокуратури Донецької області у судовому засіданні апеляційного суду, зазначивши, що правові підстави щодо набуття законної сили вироком суду щодо ОСОБА_1 29 грудня 2017 року в КПК України відсутні.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 19.12.2018 року у справі № 755/1887/17 (провадження № 61-7750св18), згідно якого на підставі положень Закону № 266/94-ВР позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України, який викладений у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-2203цс15, згідно якого відповідно до частини 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому при вирішенні цього питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічні правові позиції містяться у правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 04.06.2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13.06.2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21.06.2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 08.10.2018 року у справі № 585/40/17 (провадження № 61-33519св18), від 19.12.2018 року у справі № 554/14795/15-ц (провадження № 61-16914св18), від 10.01.2019 року у справі № 615/448/17 (провадження № 61-14772св18).

У пунктах 9, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9).

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" у 2018 році мінімальну заробітну плату установлено у місячному розмірі з 1 січня 4 173 гривні.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що мінімальний розмір моральної шкоди, на відшкодування якої має право позивач у зв`язку із незаконним кримінальним переслідуванням, складає 153 316,02 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати 4 173 грн. на місяць за період з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (28 травня 2015 року) до набрання виправдувальним вироком законної сили (20 червня 2018 року) (4173,00*36,74=153 316,02).

Апеляційний суд вважає, що встановлений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу та дорівнює його мінімальному розміру, з чим погодився позивач, відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та духовних страждань позивача, тобто відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, є розумним, виваженим та справедливим.

Доводи апеляційної скарги заступника прокурора Донецької області Коршуна Г. про те, що стягнувши на користь позивача моральну шкоду в розмірі 153 316,02 грн., суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, є необґрунтованими. Позивач просив відшкодувати йому за рахунок коштів державного бюджету моральну шкоду у розмірі 1 000 000 гривень, в той час як суд першої інстанції відшкодував йому моральну шкоду в мінімальному розмірі. Та обставина, що у позові ОСОБА_1 посилається на те, що незаконно перебувала під слідством та судом з 05 квітня 2015 року по 29 листопада 2017 року, тобто по дату постановлення вироку суду, а не до набрання вироком законної сили, не спростовує висновків суду, оскільки позивач не просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі меншому, ніж 153 316,02 грн.

Вказане узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), згідно якого законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Отже, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди, на який має право позивач, фактичним обставинам справи, а також заявленим позовним вимогам, є необгрунтованими. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції, з урахуванням Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди у розмірі, визначеному виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну оцінку, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області Коршуна Григорія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 червня 2019 року.

Судді: О. В. Халаджи

В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна