У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2019 Справа №607/16430/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

Головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Пастернак О.В.

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника Хлєбнікова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» на неправомірні дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на неправомірні жії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, відповідно до якої, уточнивши та доповнивши свої вимоги 25 березня 2019 року, просила визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гульки В.І. під час винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №53542772 від 08 лютого 2019 року неправомірними. Визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП №53542772 від 08 лютого 2019 року, яка була внесена у автоматизовану систему виконавчого провадження 11 березня 2019 року. Визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гульки В.І. під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №53542772 від 11 березня 2019 року в частині виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження неправомірними. Визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №53542772 від 11 березня 2019 року, у частині виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження. Визнати бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Гульки В.І. щодо не зазначення про зняття арешту з майна (коштів) Свистун Н.В. у постанові про закінчення виконавчого провадження ВП №53542772 від 11 березня 2019 року неправомірною. Зняти арешт з всього рухомого та нерухомого майна скаржника, ОСОБА_1 . Зазначену скаргу ОСОБА_1 подано в порядку ст..447 ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2016 року, з урахуванням рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 січня 2017 року, ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 27.07.2007 року в розмірі 244 567,71 швейцарських франки та 3654 грн. судового збору.

На виконання вказаного судового рішення 15 лютого 2017 року Тернопільським місьрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/16430/14ц.

09 березня 2017 року начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Муликом П.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53542772 з приводу примусового виконання зазначеного виконавчого листа на підставі поданої заяви стягувача ПАТ «Укрсиббанк».

09 березня 2017 року начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Муликом П.І. винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

16 травня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, знято арешт з транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlаnder», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску.

09 серпня 2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гулькою В.І. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану з підстав передбачених п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у випадку наявної встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

05 грудня 2018 року начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Муликом П.І. в порядку вимог ст..74 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про результати перевірки виконавчого провадження №53542772, якою дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гульки В.І. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст..10, 37, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження». Скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 09 серпня 2018 року. Зобов`язано зазначеного державного виконавця вжити заходів примусового виконання передбаченими вимогами Законом України «Про виконавче провадження».

05 грудня 2018 року, начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Муликом П.І. винесено постанову про скасування процесуального документу, якою скасовано документ «постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві» від 09.08.2018 року, що видав Гулька В ОСОБА_2 . при примусовому виконанні виконавчого листа №607/16430/14 виданого 15.02.2017 року.

08 лютого 2019 року, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гулькою В.І. винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої стягнуто із боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 24456,77 швейцарських франки та 365,4 грн.

11 березня 2019 року зазначеним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №607/16430/14 виданий 15 лютого 2017 року Тернопільським міськрайонним судом закінчено. Постанову про стягнення виконавчого збору виведено в окреме провадження.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України, судоустрій в Україні базується за принципами територіальності й спеціалізації та визначаються законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецендетною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за якими певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із ст..447, ч.1 ст.448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ «про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом. Водночас, частиною 2 статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах №921/16/14-г/15 та №127/9870/16ц та від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11 та від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17ц.

Таким чином, провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гульки В.І. під час винесення ним постанови про стягнення виконавчого збору від 08 лютого 2019 року, визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 08 лютого 2019 року, визнання неправомірними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції Гульки В.І. під час винесення ним постанови про закінчення виконавчого провадження від 11 березня 2019 року в частині виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження, визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 11 березня 2019 року у частині виведення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження підлягає закриттю за наведених підстав, тобто у зв`язку із тим, що вона не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Крім цього, щодо скарги ОСОБА_1 у частині її вимог про визнання бездіяльності старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Гульки В.І. щодо не зазначення про зняття арешту з майна (коштів) Свистун Н.В. у постанові про закінчення виконавчого провадження ВП №53542772 від 11 березня 2019 року неправомірною, зняття арешту з всього рухомого та нерухомого майна скаржника, ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами першою, другою статті 40 Закону «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ визначено, що в разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем) повернення виконавчого документу до суду, який його видав, арешт накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв1язку із закінченням виконавчого провадження.

Разом із тим, необхідно враховувати, що згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення усіх вимог стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Тобто, якщо на виконанні перебуває постанова про стягнення виконавчого збору, вона є таким же самостійним виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначена скарга ОСОБА_1 після її уточнення та доповнення, стосується дій та рішень державного виконавця про стягнення із боржника виконавчого збору, усі питання по виконанню якого повинні вирішуватися у порядку адміністративного судочинства. При цьому законність існування та накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 залежить від наявності підстав для стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору, так як арешт після закінчення виконавчого провадження, як свідчать із наданих пояснень органу ДВС, не знято саме із метою забезпечення стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 24456,77 швейцарських франки та 365,4 грн. на користь відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Таким чином, вимоги про знаття арешту із всього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 є пов`язаними із вирішенням витання щодо стягнення виконавчого збору, яке не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Ці вимоги повинні розглядатися разом із вимогами скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та прийняття рішень державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція наведене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №2-1409/11.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

За наведених підстав, суд вважає, що провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» на неправомірні дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області провадженням слід закрити, роз`яснивши при цьому право скаржнику оскаржити зазначені дії державного виконавця та начальника відділу ДВС до відповідного адміністративного суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» на неправомірні дії та рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на оскарження рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, а також пов`язаним із цим накладення арешту на майно, до відповідного адміністративного суду

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан