Провадження № 2/761/1168/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку, площею 3,384 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Григорівська сільська рада, для ведення селянського (фермерського) господарства. Вказаний договір від імені позивача було укладено ОСОБА_3 на підставі довіреності від 26.09.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В., зареєстрованої в реєстрі за №3030. Відповідно п.2.1 договору продаж земельної ділянки проводиться за ціною 498808,37 грн., яка мала бути сплаченою повністю до підписання договору. Проте, позивач вказує, що грошових коштів не отримував та стверджує, що про даний договір взагалі не знав, тому вважає, що його права було порушено відповідачем, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Тому позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1056529,57 грн., з яких заборгованість по оплаті вартості земельної ділянки становить 498808,37 грн., 3% річних - 51575,42 грн., інфляційні втрати - 506145,78 грн., та судові витрати.

Ухвалою від 16.05.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.06.2018 року представник відповідача звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якому також просив застосувати строки позовної давності.

01.02.2019 року позивач надав суду письмові пояснення щодо строків позовної давності.

Ухвалою від 21.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, підтримав пояснення зазначені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є. В., зареєстрований в реєстрі за № 230. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 по 243 грн 60 коп. з кожної сплаченого ОСОБА_4 судового збору при зверненні до суду з позовом.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 14.03.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовлено.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 11.10.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку, площею 3,384 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, Григорівська сільська рада, для ведення селянського (фермерського) господарства.

Вказаний договір від імені позивача було укладено ОСОБА_3 на підставі довіреності від 26.09.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В., зареєстрованої в реєстрі за №3030.

Відповідно п.2.1 договору продаж земельної ділянки провадиться за ціною 498808,37 грн., які покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану земельну ділянку.

Проте, позивач вказує, що грошових коштів не отримував та стверджує, що про даний договір взагалі не знав, тому вважає, що його права було порушено відповідачем, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані частиною другою статті 625 ЦК України.

Відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2014 року, який за своєю формою, змістом відповідає вимогам закону та рішеннями судів визнаний дійсним, беручи до уваги, що відповідно п.2.1 якого, продаж земельної ділянки провадиться за ціною 498808,37 грн., які покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього договору та сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану земельну ділянку, тому суд дійшов висновку, що відповідач сплатив позивачу грошові кошти за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2014 року.

Даючи оцінку встановленим обставинам у справі та зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу який міститься у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведено обставини щодо порушення відповідачем прав за захистом яких позивач звернувся до суду, а відповідачем надано належні та допустимі докази, які спростовують доводи позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, 627-629 ЦК України, ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 18.06.2019 року.

Суддя: