Ухвала

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 208/2598/17

провадження № 61-11249ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу.

В обґрунтування позову зазначено, що 12 лютого 2014 року ОСОБА_1 взяла у ОСОБА_2 в борг грошову суму, про що було укладено письмовий договір про надання позики, який оформлений розпискою, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 2 500,00 доларів США на строк до трьох місяців. Згідно з розпискою від 14 березня 2014 року ОСОБА_1 повторно отримала у ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 2 500,00 доларів США, зобов`язавшись повернути зазначену суму коштів впродовж шести місяців, тобто до вересня 2014 року. ОСОБА_1 гроші отримала і використала, але в оговорений термін гроші ОСОБА_2 не повернула.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 : 132 100,00 грн - основної суми боргу; 80 090,00 грн - процентів від суми позики; 11 934,00 грн - суми трьох відсотків річних, а всього: 224 124,00 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

ОСОБА_1 звернулась 07 червня 2019 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що це справа незначної складності, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір, зокрема, що справа належить до однієї з найпоширеніших категорій справ, які розглядаються в судах України, а також доводи скаржника на користь задоволення касаційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, оцінених судами у процесі розгляду справи. Ціна позову становить 224 124,00 грн, що є меншою сумою, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (960 500,00 грн).

Крім того, Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков