Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2019 Справа №607/1538/19

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Лобач І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в розмірі 2 876 559,82 грн., з яких основний борг 1 851 147,50 грн., сума процентів за користування коштами 864 750,39 грн., сума 3% річних 127 987,25 грн., інфляційне збільшення 32 674,68 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 лютого 2018 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позивач передав відповідачеві кошти у розмірі 1 851 147,50 грн., що на момент передачі позики в еквіваленті складало 68 586,42 дол. США. За пунктом 4 договору позики, відповідач зобов`язався повернути позивачу позику та сплатити 3% від суми позики за кожен місяць користування коштами, не пізніше 31 липня 2018 року, однак взяті на себе грошові зобов`язання ОСОБА_4 не виконав, позику у визначений договором строк не повернув, проценти за користування коштами - не виплатив. Відповідно до пункту 10 договору позики, в разі прострочення відповідачем виконання своїх грошових зобов`язань за цим договором, розмір плати за користування грошовими коштами автоматично змінюється з 3% на 5% за кожен місяць користування сумою позики. Таким чином, розрахунок процентів за користування грошовими коштами за період з 13 лютого по 31 липня 2018 року здійснюється за ставкою 3%, а з 1 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року - за ставкою 5 %. Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. На обґрунтування розміру заявленої до стягнення суми боргу позивачем надано письмовий розрхунок

З урахуванням викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача: загальну суму боргу в розмірі 2 876 559,82 грн., з яких основний борг 1 851 147,50 грн., сума процентів за користування коштами 864 750,39 грн., сума 3% річних 127 987,25 грн., інфляційне збільшення 32 674,68 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

25 квітня 2019 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій повідомляє, що станом на 25 квітня 2019 року відповідачем ОСОБА_2 повернуто на користь позивача ОСОБА_1 частину основної суми боргу в розмірі 46 365,88 доларів США, що в еквіваленті складає 1 233 063,58 грн. згідно з офіційним курсом НБУ. З урахуванням наведеного просить прийняти зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 1 233 063,58 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 1 643 496,24 грн., з яких 618 083,92 грн. основного боргу, 864 750,39 грн. сума процентів за користування коштами, 127 987,25 грн. 3% річних, 32 676,68 грн. інфляційне збільшення. Питання про повернення частини судового збору просить вирішити відповідно до закону.

Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Федоришин О.О. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги, з урахуванням заяви від 25 квітня 2019 року про зменшення розміру позовних вимог, підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Равлів М.І. в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явилися з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялися належним чином.

За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи.

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 (Позичальник) уклали Договір позики (далі Договір), згідно якого Позикодавець передав у власність ОСОБА_6 , а Позичальник прийняв у власність від Позикодавця грошові кошти у сумі 1 851 147,50 грн. (один мільйон вісімсот п`ятдесят одна тисяча сто сорок сім гривень 50 копійок), що є еквівалентом 68 586,42 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят шість доларів) США 42 (сорок два) центи, за середнім курсом (курс продажу банками додав США клієнтам), наведеним на веб-сайті Finance.ua (за посиланням http://tebles.finance.ua/ru/currency в глобальній мережі Інтернет) на момент складання цього договору та зобов`язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 1 851 147,50 грн. (один мільйон вісімсот п`ятдесят одна тисяча сто сорок сім гривень 50 копійок), що є еквівалентом 68 586,42 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят шість доларів) США 42 (сорок два) центи, за середнім курсом (курс продажу банками додав США клієнтам), наведеним на веб-сайті Finance.ua (за посиланням http://tebles.finance.ua/ru/currency в глобальній мережі Інтернет) на момент повернення грошових коштів Позикодавцю. Валютою договору є гривня.

Як слідує з п. 4 Договору, Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві грошові кошти та 3% (три) проценти від загальної суми позики за кожен місяць користування грошовим коштами, визначеними в п. 1 цього Договору, не пізніше 31 липня 2018 року.

У разі прострочення позичальником виконання своїх грошових зобов`язань за цим Договором розмір плати за користування грошовими коштами автоматично змінюється з 3 (трьох) процентів на 5 (п`ять) процентів за кожен місяць користування грошовими коштами, визначеними в п. 1 цього Договору. У разі прострочення Позичальником виконання своїх грошових зобов`язань за цим Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми (пункти 10, 11 Договору).

Згідно розписки, датованої 13 лютого 2018 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи, ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 26 вересня 2007 року, індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , даною розпискою підтвердив, що на виконання умов договору позики від 13 лютого 2018 року, 13 лютого 2018 року о 16 год. 00 хв. у приміщенні № 2 за адресою: вул. Дмитрівська 66-А у м. Київ, ним були отримані грошові кошти у розмірі 1 851 147,50 грн. (один мільйон вісімсот п`ятдесят одна тисяча сто сорок сім гривень 50 копійок), що є еквівалентом 68586,42 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят шість доларів) США 42 (сорок два) центи, за середнім курсом (курс продажу банками додав США клієнтам), наведеним на веб-сайті Finance.ua (за посиланням http://tebles.finance.ua/ru/currency в глобальній мережі Інтернет) на момент складання цієї розписки (підписання Договору) від гр. ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Мінським РУГУ МВС України в м. Київ 29 червня 1995 року, індивідуальний податковий номер НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 Вказані грошові кошти зобов`язався повернути у строк, передбачений Договором позики від 13 лютого 2018 року.

Невиконання умов договору позики ОСОБА_2 і стало причиною звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про стягнення боргу.

За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Судом встановлено, що договір позики між сторонами відбувся, про що свідчить приєднаний до матеріалів справи оригінал розписки від 13 лютого 2018 року. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику - грошові кошти у розмірі 1 851 147,50 грн., які зобов`язався повернути не пізніше 31 липня 2018 року.

В силу ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув грошові кошти, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли грошові кошти мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Згідно складеного позивачем розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості складає 2 876 559,82 грн., з яких основний борг 1 851 147,50 грн., сума процентів за користування коштами 864 750,39 грн. (за період з 13 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року 309 406,11 грн.; за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року 555 344,28 грн.), інфляційне збільшення 127 987,25 грн. (з суми боргу 1 851 147,50 грн. інфляційне збільшення становить 109 658,60 грн.; з суми боргу 309 406,11 грн. інфляційне збільшення становить 18 328,65 грн.), сума 3% річних 32 674,68 грн. (з суми 1 851 147,50 грн. загальна сума процентів становить 27 995,44 грн.; з суми 309 406,11 грн. загальна сума процентів становить 4 679,24 грн.)

Вказаний розрахунок заборгованості суд вважає арифметично вірним, таким, що складений відповідно до вимог укладеного договору позики, змісту розписки та норм закону.

Відповідачем в ході розгляду справи, а саме - 25 квітня 2019 року, повернуто на користь позивача частину основної суми боргу в розмірі 46 365,88 доларів США, що в еквіваленті складає 1 233 063,58 грн. згідно з офіційним курсом НБУ. На вказану суму позовні вимоги представником позивача було зменшено, про що в матеріалах справи є його письмова заява.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , з врахуванням заяви про їх зменшення, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики від 13 лютого 2018 року у розмірі 1 643 496,24 грн., з яких 618 083,92 грн. основний борг, 864 750,39 грн. - сума процентів за користування коштами, 127 987,25 грн. загальна сума інфляційних втрат, 32 676,68 грн. загальна сума 3% річних за ст. 625 ЦК України за період з 13 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь позивача 9605,00 грн. сплаченого останній судового збору.

Керуючись, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13 лютого 2018 року у розмірі 1 643 496 (один мільйон шістсот сорок три тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 24 коп., з яких: 618 083,92 грн. основний борг, 864 750,39 грн. - сума процентів за користування коштами, 127 987,25 грн. загальна сума інфляційних втрат, 32 676,68 грн. загальна сума 3% річних за ст. 625 ЦК України за період з 13 лютого 2018 року по 31 січня 2019 року, та судовий збір у розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська