Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 775/19628/15-ц

провадження № 61-29574св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С .Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року в складі судді Яровенко Н. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року в складі колегії суддів: Усика Г. І., Невідомої Т. О., Ратнікової В. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення депозитного вкладу та процентів.

Позовна заява мотивована тим, що 21 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу

№ SAMDN3824 «Стандарт», за яким сума вкладу склала

32 150 дол. США, зі сплатою 8 % річних строком на 12 місяців. У подальшому цей договір неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод, останній раз 21 липня 2014 року до 21 липня 2015 року. 21 липня 2015 року позивач звертався до відповідача із заявою про надання інформації по рахунку, видачу суми вкладу та нарахованих процентів.

Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28 липня 2015 року позивачу було відмовлено у наданні інформації по рахунку, видачі вкладу та нарахованих відсотків з посиланням на те, що у зв`язку з окупацією території АРК Крим ПАТ КБ «ПриватБанк» припинило свою діяльність у Криму.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» належні йому депозитні кошти у розмірі 32 150,00 дол. США, нараховані відсотки у розмірі 10 288,00 дол. США, три проценти річних - 268,58 дол. США, відсотки за користування вкладом - 271,30 дол. США, а всього 42 977,88 дол. США, що відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 908 872,27 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 банківський вклад за договором № SAMDN3824 «Стандарт» від 21 липня 2011 року в розмірі 42977,88 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за курсом НБУ на день подання позовної заяви - 908872,27 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем доведено укладення договору банківського вкладу та перерахування коштів на рахунок відповідача, проте у добровільному порядку відповідач не виконує свої зобов`язання з повернення коштів позивачу за спірним договором, а тому вимоги про захист порушеного права позивача підлягають задоволенню шляхом примусового стягнення грошових коштів на підставі статей 526, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 рокуПАТ КБ «ПриватБанк»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню до правовідносин сторін, допущено порушення норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що 21 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN3824 «Стандарт», за яким сума вкладу склала 32 150 дол. США, зі сплатою 8 % річних строком на 12 місяців. У подальшому цей договір неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод, останній раз 21 липня 2014 року до 21 липня 2015 року.

Також встановлено, що строк депозитного договору був продовжений до 21 липня 2012 року, а в подальшому до 21 липня 2013 року, до 21 липня 2014 року та до 21 липня 2015 року.

Позивач звертався до відповідача з заявами про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, проте банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув.

Доказів повернення ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачам суми банківських вкладів та нарахованих процентів за ними матеріали справи не містять, тобто відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого за договорами виникла заборгованість.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (частина перша статті 1060 ЦК України).

У пункті 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунка; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492) письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо.

Відповідно до пунктів 1.3 1.4, 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01 червня

2011 року № 174, форми касових документів, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, установлюються банком/небанківською фінансовою установою з урахуванням обов`язкових реквізитів, установлених цією Інструкцією, та технічних можливостей платіжного пристрою.

Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - САБ).

Банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що письмова форма договору банківського вкладу сторонами додержана, а оригінал договору та оригінал квитанції про внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок підтверджує внесення коштів до банку, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми вкладу та невиплачених процентів за договором, із застосуванням положень частини другої статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків апеляційного суду, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

В. П. Курило