Справа № 185/3606/19
Провадження № 2/185/2678/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути з відповідача на його користь за договором позики від 24.03.2018 року : борг у розмірі 40 000 грн.; проценти за користування коштами у період з 24.03.2018 року по 18.04.2019 року у розмірі 7 540, 82 грн.; суму інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 31.03.2019 року до 18.04.2019 року у розмірі 360,00 грн.; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 59, 18 грн., а всього 47 960 грн.

У обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 24.03.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за яким відповідач позичив у нього гроші у розмірі 40 000 грн., які був зобов`язаний повернути до 01.04.2019 року про що склав відповідну розписку власноруч. У встановлений розпискою строк відповідач гроші не повернув у зв`язку з чим, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Крім того, вважає, що з відповідача необхідно стягнути проценти за користування коштами у період з 24.03.2018 року по 18.04.2019 року у розмірі 7 540, 82 грн., суму інфляційний нарахувань на суму боргу за період з 31.03.2019 по 18.04.2019 року у розмірі 360 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 59, 18 грн., всього 47 960 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги посилаючись на доводи викладені в уточненій позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 20 000 грн., та пояснив суду, що позивач спільно проживав з його матір`ю, за час їх спільного проживання він позичав у позивача гроші. 24.03.2018 року він дійсно написав розписку про те, що взяв кошти у позивача. Кошти дійсно брав на лікування дочки та пов`язані з цим фінансові труднощі. Однак вважає, що оскільки кошти він брав в той час коли позивач проживав з його матір`ю, тобто ці кошти належали не позивачу особисто, а родині позивача, а саме його матері та позивачу. Його мати не вимагає з нього повернення коштів. Згоден повернути 20 000 грн.

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 березня 2018 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 40 000 грн. зобов`язавшись повернути вказану суму протягом 12 місяців з щомісячною виплатою 3 500,00 грн. до 24 числа кожного місця. Для підтвердження факту передачі коштів, ОСОБА_2 написано власноруч розписку.

Відповідач у визначений у розписці строк кошти не повернув і ухиляється від виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов`язанням строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження свого права на пред`явлення вимоги про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду оригінал розписки. Крім того в судовому засіданні відповідач підтвердив факт отримання коштів. (а.с. 5).

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Доводи відповідача щодо невизнання позову у зв`язку з тим, що кошти отримані ним у борг він позичав у родини позивача та його матері, тобто спільні кошти сім`ї, з урахуванням того, що його мати не має до нього майнових претензій він визнає позов у 20 000 грн., є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 40 000 грн. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування коштами у період з 24.03.2018 року по 18.04.2019 року у розмірі 7 540, 82 грн., суми інфляційних нарахувань на суму боргу за період з 31.03.2019 по 18.04.2019 року у розмірі 360 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 59,18 грн., суд вважає що вони не підлягають задоволенню у зв`язку з необгрунтованістю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНПП НОМЕР_1 , зареєстрований : АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_2 НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ) борг за договором позики від 24.03.2018 року в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНПП НОМЕР_1 , зареєстрований : АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_2 НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ) судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С. Г. Юдіна