Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 521/16340/15-ц

провадження № 61-9532св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2016 року у складі судді Маркарової С. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Сватаненка В. І., Артеменка І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Позовну заяву мотивовано тим, що 13 грудня 2008 року на вул. Ак. Філатова в м. Одесі з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобілю «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав відповідачу, були завдані механічні пошкодження.

Відповідно до висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - НДЕКЦ ГУ МВС в Одеській області) від 05 лютого 2010 року № 170 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 34 587,32 грн.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2009 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На момент ДТП ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

01 лютого 2011 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, а також відшкодування, пов`язаного з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності.

У зв`язку із цим 18 березня 2011 року МТСБУ виплатило ОСОБА_1 27 921,49 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2010 року у справі № 2-1618/2010 вирішено питання про відшкодування ОСОБА_2 майнової шкоди ОСОБА_1

Враховуючи викладене та на підставі положень статті 1212 ЦК України, МТСБУ просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 27 921,49 грн, а також проценти за користування цими коштами в розмірі 28 220,47 грн та судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2016 року у задоволенні позову МТСБУ відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги МТСБУ до ОСОБА_1 про стягнення коштів є необґрунтованими, оскільки спірні правовідносини виникають із страхування, яке є зобов`язанням. Отже, виплачені позивачем кошти не є коштами, які можуть бути стягнені на його користь на підставі статті 1212 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року апеляційну скаргу представника МТСБУ Патрик Г. Г. відхилено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, та норми матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні цього спору

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, МТСБУ просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій не є законними та обґрунтованими. Висновки судів про те, що обраний позивачем спосіб захисту не узгоджується зі змістом правовідносин сторін та унеможливлює застосування до них положення статті 1212 ЦК України, є помилковими. Спірні правовідносини сторін у справі не носять договірного характеру. Врахування судами правових висновків, викладених Верховним Судом України у своїх постановах, зокрема у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, не може мати вирішального значення для ухвалення судом рішення, оскільки спірні правовідносини регулюються нормами спеціального законодавства: Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 вказував, що доводи позивача не дають підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин закону, який на них не поширюється. Крім того, позивач, оцінивши обставини ДТП, запропонував відповідачу можливі способи відшкодування майнової шкоди, що підтверджується листом МТСБУ від 08 листопада 2010 року № 20871/4-4-10. На момент відшкодування МТСБУ відповідачу майнової шкоди жодних здійснених взаєморозрахунків щодо відшкодування цієї шкоди не існувало.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року справу за позовом МТСБУ до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2., про стягнення безпідставно отриманих коштів призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року цивільну справу № 521/16340/15 передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди попередніх інстанцій установили, що 13 грудня 2008 року на вул. Ак. Філатова в м. Одесі з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася ДТП, внаслідок якої автомобілю «Опель», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_1 , були завдані механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2009 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , пов`язана з використанням автомобіля «Опель», реєстраційний номер

НОМЕР_2 , була застрахована у Закритому акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВА/5989376, строком дії з 26 грудня 2007 року по 25 грудня 2008 року.

Згідно із звітом про визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку НДЕКЦ ГУ МВС в Одеській області від 05 лютого 2010 року № 170 загальний розмір матеріального збитку, завданого відповідачу у зв`язку пошкодженням його транспортного засобу, визначений у розмірі 34 587,23 грн.

Відповідно до розрахунку МТСБУ від 28 лютого 2011 року № 1 розмір майнової шкоди у зв`язку із лікуванням ОСОБА_1 становить 1 815, 57 грн, а у зв`язку із тимчасовою втратою ним працездатності - 605,92 грн.

Згідно із платіжним дорученням від 18 березня 2011 року № 1127 МТСБУ в межах ліміту відповідальності страховика виплатило ОСОБА_1 27 921,49 грн.

Шкоду, заподіяну ОСОБА_1 , ОСОБА_2 добровільно не відшкодував.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2011 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, стягнуто 22 490,67 грн та відшкодовано моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Судами встановлено, що станом на момент звернення відповідача до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме 01 лютого 2011 року, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2010 року законної сили не набрало.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З матеріалів справи відомо, що у зв`язку з настанням події, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило ОСОБА_1 регламентну виплату в розмірі 27 921,49 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 18 березня 2011 року № 1127. Факт виплати страхового відшкодування відповідачем не заперечується.

Виникнення необхідності у зверненні до суду з указаним позовом позивач пов`язує з безпідставним набуттям ОСОБА_1 зазначених вище грошових коштів.

Як на правову підставу для обґрунтування своїх вимог МТСБУ посилається на положення статті 1212 ЦК України, яка регулює правовідносини у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Так, згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог МТСБУ.

Розмір регламентної виплати та підстави її здійснення досліджувались МТСБУ на підставі заяви ОСОБА_1 (а. с. 18-22).

За наслідками розгляду заяви відповідача МТСБУ видано наказ про відшкодування ОСОБА_1 шкоди з фонду захисту потерпілих у розмірі 27 921,49 грн.

Враховуючи, що позивачем встановлені підстави для здійснення ОСОБА_1 регламентної виплати, право потерпілого на правомірність отримання цієї виплати під час розгляду заяви останнього позивачем не заперечувалось, матеріали справи не містять відомостей про скасування наказу МТСБУ чи визнання його недійсним (нечинним), висновки судів попередніх інстанцій про неможливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України є такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Слід також зауважити, що матеріали справи не містять відомостей про взаєморозрахунки з відповідачем щодо відшкодування завданої шкоди.

Суди обґрунтовано зазначили, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить спеціальні норми щодо регулювання спірних правовідносин.

МТСБУ відповідно до вимог цього закону є суб`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникають із страхування, яке є зобов`язанням, то виплачені позивачем кошти не є коштами, які можуть бути стягнені на його користь на підставі статті 1212 ЦК України.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та надано їм належну правову оцінку згідно зі статтями 57-60, 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України 2004 року, правильно встановлено обставини справи.

Доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених у судовому порядку доказів, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк