Номер провадження: 22-ц/813/2296/19
Головуючий у першій інстанції Жуган Л.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 06 січня 2015 року на вул. Горіхова, СТ «Світанок» Комінтернівського району сталася ДТП за участю автомобіля марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 ..

В результаті ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні ДТП.

Позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ СК «Київ Ре», до якої він, 26.03.2015р., як потерпілий, звернувся із заявою (повідомленням) про ДТП, а також із заявою про страхове відшкодування, однак будь-яких відповідей від ТДВ СК «Київ Ре» не отримав.

У зв`язку з тим, що ТДВ СК «Київ Ре» протягом 90 днів з дня повідомлення про ДТП так і не виплатило позивачу будь-яких коштів, позивач, за уточненими позовними вимогами, просить стягнути з ТДВ СК «Київ Ре» на його користь страхове відшкодування в розмірі 39 340,59 гривень, пеню в розмірі 8 152,37 гривень, вартість експертної оцінки у розмірі 700 гривень та судові витрати на оплату судового збору в розмірі 491,93 гривень.

Крім цього, позивач також зазначає, що з вини відповідача ОСОБА_2 йому була завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, після ДТП йому довелось неодноразово відпрошуватись на роботі та витрачати багато часу для вирішення питань, пов`язаних з відшкодуванням йому завданої шкоди, з підстав чого, за уточненими позовними вимогами, позивач просить також стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000 гривень.

ТДВ СК «Київ Ре» надало до суду заперечення на позовну заяву, згідно яких зазначено, що позивач ОСОБА_1 вперше звернувся до страхової компанії лише 26.03.2015р., тобто після 78 днів після ДТП, крім цього, автомобіль, всупереч п.п. 33.3, 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на дату звернення вже був відновлений.

У додаткових поясненнях, поданих до суду представником позивача вказано, що він особисто через базу даних МТСБУ перевіряв наявність полісу страхування на автомобіль «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак не знайшов даних на вказаний автомобіль, після чого була замовлена експерта оцінка для визначення розміру заподіяної шкоди. Як згодом з`ясувалось, в базі даних МТСБУ страховиком була допущена помилка у зазначенні державного реєстраційного номера вказаного автомобіля «Тойота», з підстав чого неможливо було знайти поліс даного автомобіля, у зв`язку з чим позивач не мав змоги звернутись саме до ТДВ СК «Київ Ре».

Справа розглянута за відсутності відповідачів.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ТДВ СК «КИЇВ Ре» на користь ОСОБА_1 у відшкодування збитку заподіяного внаслідок ДТП 38 340,59 гривень та витрати по оплаті судового збору у розмірі 393,41 гривні. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень, та витрати по оплаті судового збору 98 гривень 52 копійки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТДВ СК «Київ Ре» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались неодноразово належним чином та завчасно, причини неявки до суду не повідомили. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка в судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 27.06.2019 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки заочне рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Також слід зазначити, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку у частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У абзаці першому пункту 2 постанови Пленуму №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Верховний Суд України роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно частини першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

За пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно статей 3, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктами 9.1, 9.2 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно пункту 33.1.4 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Пунктом 36.6 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки «НІССАН», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданим РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області (т. 1, а. с. 8).

06 січня 2015 року о 15.35 год. в СТ «Світанок на вулиці Горіхова 2456 Комінтернівського району Олександрівської сільської ради сталося дорожньо-транспортна пригоду внаслідок того, що водій ОСОБА_2 , керувала автомобілем марки «Тойота», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрала безпечну швидкість руху в ожеледицю на дорозі, не впоралась з керуванням та допустила зіткнення з автомобілем марки «Ніссан», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який стояв, чим порушила п. 12.1 Правил дорожнього руху, в результаті ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2015 року по справі №523/14-2015, якою ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України

Таким чином, вина ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.01.2015р. є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню.

Згідно довідки, виданої ІДПС ВДАІ Комінтернівського району Одеської області, після скоєння ДТП, що автомобіль «НІССАН», державний реєстраційний номерний занак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.01.2015р. в СТ «Світанок», вул. Горіхова, 2456, Комінтернівського району, Олександрівської сільської ради, отримав механічні пошкодження, а саме: деформовано передній бампер, ліве переднє крило, капот, задній бампер, ліве заднє крило, розбито ліву фару, лівий передній поворот (т.1, а. с. 11).

Звітом №01/15 від 10.01.2015р. про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 84 357,50 з урахуванням 20% ПДВ, ринкова вартість автомобіля NISSAN X-TRAIL, 2002 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 на момент пошкодження складала 175 048 грн., вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, складає 39 340,59 грн. (т. 1, а. с. 13-45)

У зв`язку з тим, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ТДВ СК «Київ Ре», поліс АІ №3393626, 26.03.2015р. ОСОБА_1 , звернувся до ТДВ СК «Київ Ре» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування (т. 1, а. с. 6, 7).

ТДВ СК «Київ Ре» виплату страхового відшкодування не здійснило, у листі №421 від 15.05.2015р. зазначено, що страхова компанія не вбачає правових підстав для відшкодування заподіяної позивачу шкоди, оскільки представником ТДВ СК «Київ Ре», суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Хавк Холдинг» встановлено, що автомобіль вже відновлений (т. 1, а. с. 69).

У листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №6334/13-12 від 03.08.2015р., зазначено, що у ТДВ СК «Київ Ре» відсутні правові підстави щодо виплати позивачу ОСОБА_1 страхового відшкодування, та запропоновано звернутися до суду (т. 1, а. с. 10).

Проте, позивач ОСОБА_1 не мав можливості встановити, до якої саме страхової компанії звертатись, через те, що у базі даних МТСБУ була попущена помилка у зазначенні держаного реєстраційного номерного знаку автомобіля «ТОЙОТА» НОМЕР_4 , замість справжнього державного реєстраційного номерного знаку НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із бази даних МТСБУ (т.1, а. с. 91, 92), тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав причини пропуску встановленого строку поважними.

Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 06.01.2015р. за участю забезпеченого автомобіля «ТОЙОТА», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 , є страховим випадком згідно умов вищезазначеного полісу.

З виписки бази даних МТСБУ щодо полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ №3393626, вбачається, що за вказаним полісом передбачена франшиза у розмірі 1 000 грн., ліміт за шкоду майну 50 000 грн..

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, оскільки відповідач ТДВ «СК «Київ Ре», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ №3393626 зобов`язалося сплачувати страхові платежі у випадку заподіяння шкоди особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, шкода, завдана відповідачем ОСОБА_2 власнику автомобілю «НІССАН», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає стягненню з відповідача ТДВ СК «Київ Ре» без врахування франшизи в розмірі 38 340,59 грн. (39 340,59 грн. 1 000 грн.).

Посилання відповідача ТДВ «СК «Київ РЕ» в апеляційній скарзі на те, що заочне рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд безпідставно поклав відповідальність за шкоду, завдану внаслідок ДТП, яке сталася 06 січня 2015 року, саме на нього не приймаються до уваги за таких підстав.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Також у абзаці другому пункту 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У пункті 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4, роз`яснено, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільця транспортного засобу діє протягом строку, на який його укладено. У разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу (відчуження, спадкування, правонаступництво) договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії (стаття 20-1 Закону №1961-IV). Дострокове припинення договору страхування можливе у разі настання обставин, наведених у статті 997 ЦК та статтях 1819 Закону №1961-IV.

На вимоги, що випливають із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поширюється загальний строк позовної давності, встановлений тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), що обчислюється із дня закінчення дії договору.

Строки, передбачені статтею 33 Закону №1961-IV для звернення до страховика, а у випадку, зазначеному в статті 41 цього Закону, до МТСБУ, із заявою про дорожньо-транспортну пригоду, не є строками здійснення потерпілим свого права на отримання страхового відшкодування. Тому у разі відмови страховика від прийняття документів на отримання страхового відшкодування з посиланням на пропущення цих строків потерпілий має право звернутися до суду з метою вирішення спору по суті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач ОСОБА_1 був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач, ТДВ «СК «Київ РЕ» Л.Б. - ті обставини, на які вона посилалася як на заперечення проти позову, а сама, відсутність підстав для відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка сталася 06 січня 2015 року.

Однак, в судовому засіданні ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, відповідачем не було спростовано надані позивачем письмові докази на підтвердження підстав позову.

Дійсно, відповідно до статті 35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Проте, судом першої інстанції обґрунтовано визнано причини пропуску встановленого строку поважними, оскільки позивач ОСОБА_1 не мав можливості встановити, до якої саме страхової компанії звертатись, через те, що у базі даних МТСБУ була допущена помилка у зазначенні держаного реєстраційного номерного знаку автомобіля «ТОЙОТА» НОМЕР_4 , замість справжнього державного реєстраційного номерного знаку НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із бази даних МТСБУ (т. 1, а. с. 91, 92).

На підтвердження зазначеного розміру майнової шкоди позивач ОСОБА_1 надав суду першої інстанції звіт №01/15 від 10.01.2015р. про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , яким встановлено, що вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, складає 39 340,59 грн. (т. 1, а. с. 13-45).

Відтак, шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП, яка сталася 06 січня 2015 року, оцінена у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку й обґрунтовано прийнята до уваги судом першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції з об`єктивністю та достовірністю встановлено, що відповідач, ТДВ «СК «Київ Ре», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ №3393626 зобов`язалося сплачувати страхові платежі у випадку заподіяння шкоди особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, шкода, завдана відповідачем ОСОБА_2 власнику автомобілю «НІССАН», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає стягненню з ТДВ СК «Київ Ре» в розмірі 38 340,59 грн..

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позову.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006р., суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 27 червня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко