Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 266/1201/17

провадження № 61-27083св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області в складі судді Д`яченко Д. О. від 01 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області в складі колегії суддів: Попової С. А., Кочегарової Л. М., Ткачкнко Т. Б. від 19 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 16 червня 1957 року по 13 лютого 2017 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 вона придбала 06 квітня 2009 року за особисті кошти, отримані нею у зв`язку із продажом іншої квартири, яку вона в порядку приватизації придбала в період окремого проживання із відповідачем. Просила визнати вищевказану квартиру її особистою приватною власністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірну квартиру набуто сторонами за час шлюбу за спільні кошти, майно є спільною сумісною власністю подружжя. Належних та допустимих доказів того, що спірну квартиру ОСОБА_1 придбала в період роздільного проживання з відповідачем за особисті кошти, не надано.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 19 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхиленою Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про відмову в позові, зазначив про те, що позивачем не доведено факту, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_1 і в період фактичного припинення шлюбних відносин із ОСОБА_3 , тому відсутні підстави для спростування статусу цього майна як суб`єкта спільної сумісної власності подружжя.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 липня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не доведено підстав придбання нею спірної квартири за особисті кошти є передчасними та такими, що не ґрунтуються на доказах, які містяться в матеріалах справи. Судами, не надано правової оцінки поясненням позивача що з 1957 року вона не спілкується з відповідачем, їй не відоме місце його проживання, в спірній квартирі відповідач не зареєстрований та ніколи не проживав.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 266/1201/17 з Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Зазначену справу передано до Верховного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 1957 року по 13 лютого 2017 року.

18 вересня 2008 року ОСОБА_1 із ОСОБА_4 продали квартиру АДРЕСА_2 , яку вони набули у спільну власність у лютому 1995 року в порядку приватизації житлового фонду.

За договором купівлі-продажу від 06 квітня 2009 року у період шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із указаним позовом ОСОБА_1 указувала, що спірна квартира придбана нею у період коли шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилися, та за особисті кошти, отримані нею від продажу квартири АДРЕСА_2 , яку вони набули з третьою особою у спільну власність у лютому 1995 року в порядку приватизації житлового фонду.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно частини шостої статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Це пов`язано з тим, що для сімейних відносин важливе значення має не лише державна реєстрація шлюбу, а й дійсні відносини чоловіка та дружини. Якщо ж цього немає і чоловік та дружина фактично не складають однієї сім`ї, то на такі відносини не може поширюватися режим спільності майна подружжя. У разі спору заінтересована особа повинна довести в суді факт окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди встановили, що доказів того, що за придбання квартири спірної квартири були внесені саме кошти, отримані в 2008 році ОСОБА_1 від реалізації її Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 або інші особисті кошти, ОСОБА_1 не надано. При цьому, доказів, які б мали преюдиційне значення (частина третя статті 61 ЦПК України 2004 року) про фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами з 1957 року, позивачем також не надано.

Встановивши, що презумпція спільної сумісної власності на квартиру не спростована, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову про визнання спірної квартири особистою власністю позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун