Справа № 689/496/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2019 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Білоус Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРВЕСТ ГРУП» про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним. В позові зазначив, що в мережі Інтернет він знайшов оголошення про продаж автомобіля Рено Дастер, 2014 р.в. вартістю 140 000 грн. Зателефонував за вказаним в оголошенні номером телефону та приїхав до офісу компанії в м. Хмельницький. Менеджер компанії пояснила, що він повинен сплатити аванс за транспортний засіб в розмірі 27 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого буде укладено договір і того ж дня йому віддадуть транспортний засіб. В цей же день ним було сплачено рахунок на суму 27 000 грн., і з квитанцією він звернувся до офісу компанії, де йому дали підписати договір. 18 грудня 2018 року між ним та ТОВ «Арвест Груп» укладено Договір № 02063 про надання послуг, за умовами кого відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити пошук автомобіля Рено Дастер, 2014 р.в., вартістю 140 000 грн. Станом на березень 2019 року транспортний засіб він не отримав. Зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 5 000 грн.

В судове засідання позивач не з`явилися, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити повністю.

Судом встановлено, що 18 грудня 2018 року між позивачем, ОСОБА_1 (замовником), та відповідачем, ТОВ «Арвест Груп» (виконавцем), укладено договір про надання послуг № 02063. Згідно п. 1.1. Договору виконавець зобов`язується надати послуги, передбачені п. 2.1, п. 2.4. Договору, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги, оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим договором. У відповідності до п. 2.4. Договору виконавець надає замовнику наступні послуги: пошук транспортного засобу для подальшого передання його за умовами фінансового лізингу за договором між замовником та лізинговою компанією, або у власність замовника; консультації стосовно вибору транспортного засобу; перевірка транспортного засобу та перевірка правоздатності продавця; підготовка договорів, заяв, листів; проведення переговорів щодо купівлі-продажу транспортного засобу. П. 3.1. Договору передбачає, що вартість послуг виконавця становить 27 000 грн. Ця обставина підтверджується копією договору про надання послуг № 02063 від 18.12.2018р. (а.с. 16-23). Позивач, ОСОБА_1 , у встановлений договором строк 20 грудня 2018 року перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 27 000 грн. (авансовий платіж), що підтверджується копією квитанції АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 25).

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

За ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недодержання указаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 цього Кодексу призводить до нікчемності правочину, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

Між тим, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 11 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач.

Відповідно до положень, закріплених у п. 2 ч. 1, ч. ч. 2, 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

В силу ст. 230 ЦК України правочин вчинений в результаті обману може бути визнаний недійсним, якщо обман стосуються обставин, які мають істотне значення, щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність.

При цьому обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В силу ст. ст. 3, 627 ЦК України договору притаманна така ознака як свобода договору. Поряд із справедливістю, добросовісністю і розумністю вона вважається вищою цінністю права, що забезпечує природне існування фізичної особи.

Свободу договору можна охарактеризувати як нормативно закріплену можливість особи здійснювати дії, вчинки на власний розсуд, не порушуючи при цьому свободу інших суб`єктів.

Зміст свободи договору в загальному розкривається у ст. 627 ЦК України, яка з посиланням на ст. 6 ЦК України встановлює співвідношення актів цивільного законодавства і договору. За ними зміст названого принципу проявляється у свободі особи вільно вступати у договірні відносини; самостійно обирати контрагента та вид договору, який регулюватиме їх взаємні відносини; самостійно визначають умови (зміст) договору, структуру і вид договірного зв`язку.

Учасники договору можуть обрати договір, що передбачений законом (так звані поіменовані договори, які прямо передбачені в ЦК України або в іншому нормативному акті), так і договір, не передбачений у законодавстві (непойменовані), проте породжує права та обов`язки його учасників.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Такі суттєві умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Істотні умови відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Якщо сторони досягли згоди за всіма істотними умовами, які визнані такими законом або необхідні для даного виду, то договір вважається укладеним і набуває обов`язкової сили для сторін.

Одночасно слід зазначити, що договір є підставою виникнення договірного зобов`язання - під яким, відповідно до ст. 509 ЦК України, слід розуміти правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У даній справі встановлено, що станом на день розгляду справи ТОВ «Арвест Груп» автомобіль позивачу не надало, коштів не повернуло. Ані в договорі, ані в додатку до нього не указане підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистриб`ютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самого договору. Умовами спірного договору № 02063 встановлюється обов`язок позивача (споживача) виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх, що створює істотний дисбаланс у відповідальності сторін. Спірним договором встановлено жорсткі обов`язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (відповідача), оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору.

Відповідачем здійснюється нечесна підприємницька практика, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

З Договору вбачаються явно невигідні одній стороні (позивачеві) договірні умови, які протилежна сторона правочину (відповідач) сформулювала в односторонньому порядку, тим самим створила істотний дисбаланс між правами та обов`язками сторін за договором на свою користь і не врахувала при цьому інтересів позивача.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору про надання послуг № 02063 від 18 грудня 2018 року.

За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправно поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України)

Так, згідно ч. 3 ст. 23 Цивільного Кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача спричинена і моральна шкода, яка полягає у веденні відповідачем нечесної підприємницької діяльності, ненадання автомобіля за договором, неповернення сплачених грошових коштів, що призвело до погіршення самопочуття, втрату спокою, душевної рівноваги, працездатності, сну, апетиту, планів на відпочинок.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань потерпілого, погіршення його здібностей, ступінь вини відповідача. Керуючись вимогами розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень), які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати удового збору, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Визнати недійсним договір про надання послуг № 02063, що укладений 18 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРВЕСТ ГРУП».

Застосувати двосторонню реституцію та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРВЕСТ ГРУП» (01054, м. Київ, вулиця Тергенєвська, 15; Код ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 27 000 грн. (двадцять сім тисяч гривень), які отримані внаслідок укладення недійсного правочину.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРВЕСТ ГРУП» (01054, м. Київ, вулиця Тергенєвська, 15; Код ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень) в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРВЕСТ ГРУП» (01054, м. Київ, вулиця Тергенєвська, 15; Код ) на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Кульбаба