ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5314/19 Справа № 196/573/18 Суддя у 1-й інстанції - Зубій А. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк

на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року , -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року позовну заяву АТ КБ Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення (а.с.86).

В апеляційній скарзі АТ КБ Приват Банк просить скасувати ухвалу суду та направити справу в суд першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 90-92).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ Приват Банк звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.1-4).

Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.46).

Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с.49).

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 20.11.2018 р. (а.с.58).

Листом за вих. № 196/573/18/8373/2018 від 20.11.2018 р. вих.№ 196/573/18/9306/2018 від 17.12.2018 р. за підписом судді, зобов`язано представника АТ КБ Приват Банк надати суду докази щодо отримання відповідачем кредитних карток; роз`яснення щодо розбіжностей у змісті позовної заяви; роз`яснення щодо суми боргу; докази відкриття виконавчого провадження по виконавчому напису нотаріуса від 10.06.2016 р. та чи стягнута з відповідача сума, зазначена у виконавчому написі; роз`яснення правових підстав нарахування заборгованості після задоволення позовних вимог згідно виконавчого напису (а.с.60,61).

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року позовну заяву АТ КБ Приват Банк залишено без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.86).

Однак з вказаними висновками судді 1 інстанції, колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Пунутом 9 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Таким чином, для залишення позову без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.257 ЦПК України необхідно встановити сукупність таких умов: а) докази, необхідні для вирішення справи, б) суд витребував ці докази у відповідача в порядку, визначеному процесуальним законом, в) позивач ці докази не подав без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що будь-які клопотання від сторін щодо витребування доказів відсутні.

Між тим, матеріали справи не містять жодної ухвали суду про витребування будь-яких доказів у позивача в цій справі, що вже само по собі виключає можливість залишення позову без розгляду за зазначених підстав.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Колегія суддів також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і далі кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк задовольнити.

Ухвалу судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: