КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6903/19 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою Свистунова Антона Валерійовича - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 січня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 23-3UL/01-2005A, за умовами якого позичальник ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 32 578,00 доларів США зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення в терміни встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений відповідно до умов цього договору. Відповідно до графіку погашення кредиту кредит повинен бути повернутий у повному обсязі не пізніше 27 січня 2011року. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань, які виникають з умов кредитного договору між банком та ОСОБА_3 27 січня 2005 року укладено договір поруки № 23-3UL/01-2005A. 08 грудня 2011 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у відповідності до якого позивач набув право вимоги за кредитним договором та договором поруки, укладеними з відповідачами. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 30 липня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 768 793, 84 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 19 грудня 2011 року по 30 липня 2018 року. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашена, що є порушенням законних прав позивача, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 на користь банку суму заборгованості за процентами.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року в позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантуваня вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що зобов`язання за кредитним договором діють до повного їх виконання, а оскільки позичальник разом з поручителем не виконали свої зобов`язання належним чином, тобто не повернули грошові кошти за кредитом в повному обсязі, то банк має право на звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості та на задоволення своїх позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача Свистунов А . В . підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в частині стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк для звернення з позовом в цій частині вимог без поважних причин.

Відмовляючи у позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в частині вимог до поручителя ОСОБА_3 , суд керувався тим, що договір поруки є припиненим, а тому позивач не набув права вимоги до поручителя за договором кредиту.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов`язки сторін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 27 січня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 23-3UL/01-2005A, за умовами якого позичальник ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 32 578,00 доларів США зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення в терміни встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов цього договору.

Згідно визначеного сторонами графіку погашення заборгованості по кредиту позичальник зобов`язувався сплачувати платежі у валюті кредиту, рівними частинами до 27 числа кожного місяця, з кінцевим терміном повернення кредиту у повному обсязі не пізніше 27 січня 2011 року (а.с. 10-11).

Пунктами 1.3.3., 1.3.4., 1.3.5. кредитного договору сторони встановили методику нарахування процентів за користування кредитом, графік та порядок сплати нарахованих процентів, за умовами яких позичальник щомісячно з 01 по 10 число кожного місяця сплачує нараховані банком проценти за користування кредитом, з остаточним погашенням процентів не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту.

Факт укладення договору на умовах, визначених у ньому, та отримання грошових коштів підтверджується договором, додатковою угодою та не заперечується відповідачем у справі (а.с. 5-9, 12).

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 27 січня 2005 року укладено договір поруки № 23-3UL/01-2005A, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором № 23-3UL/01-2005A від 27 січня 2005 року. Пунктом 3.2. договору поруки визначено, що порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника по кредитному договору.

08 грудня 2011 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у відповідності до якого позивач набув право вимоги за кредитним договором та договором поруки, укладеними з відповідачами.

Таким чином, відповідно до укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором), у тому числі права вимоги за зобов`язаннями відповідача ОСОБА_2 з правом вимоги повного належного виконання обов`язків останнього за кредитними та забезпечувальним договором (а.с. 23, 24).

Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що станом на 19 грудня 2011 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість за кредитом в сумі 11 160,58 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом, нараховану на поточні суму заборгованості в сумі 7 015,95 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом, нараховану на прострочену суму заборгованості в сумі 21 711,65 доларів США за період з 19 грудня 2011 року по 30 липня 2018 року.

Розрахунок заборгованості свідчить про те, що позичальником за період з 19 грудня 2011 року по 30 липня 2018 року не здійснено жодного платежу (а.с. 19-22).

У зв`язку з порушенням позичальником строків повернення процентів за користування кредитом та виникненням заборгованості кредитор 14 вересня 2018 року звернувся до суду, пред?явивши позов про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 на користь банку суму заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 19 грудня 2011 року по 30 липня 2018 року в сумі 28 727,60 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 768 793,84 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву до суду першої інстанції про застосування позовної давності у спорі (а.с. 56-57).

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Встановлені колегією суддів фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору № 23-3UL/01-2005A від 27 січня 2005 року банк надав позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені договором (графіком), не пізніше 27 січня 2011 року.

Таким чином, кредитор відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 27 січня 2011 року. Після закінчення строку його дії у банка відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Із пояснень представника позивача та дослідженого розрахунку заборгованості колегією суддів встановлено, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у розмірі 768 793,84 грн. охоплює період з 19 грудня 2011 року по 30 липня 2018 року, тоді як строк кредитування за договором визначений сторонами до 27 січня 2011 року.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку про те, що зі спливом строку кредитування у кредитора відсутнє право нараховувати проценти за кредитом.

Таким чином, заявлені вимоги позивача щодо стягнення з позичальника заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за період, який виходить за межі строку кредитування, є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

З аналізу вимог частини першої статті 554 ЦК України у поєднанні з вимогами, передбаченими частиною першою статті 542 та статтею 543 ЦК України, вбачається, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, встановлений законом та договором, з метою забезпечення належного виконання боржником основного зобов`язання.

Встановлені колегією суддів фактичні обставини у справі свідчать про те, що заявлена вимога кредитора про стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами за період, який виходить за межі строку кредитування, не ґрунтується на умовах договору та нормах закону, у зв`язку з чим кореспондуючий обов`язок за пред`явленими вимогами ПАТ «Дельта Банк» у позичальника не виник та не дає підстав покладення на фінансового поручителя відповідальності за зобов`язанням, яке не виникло у позичальника та не забезпечене договором поруки.

Враховуючи вказані висновки, колегія суддів відхиляє доводи скарги позивача про те, що на підставі статті 599, 631 ЦК України кредитор має право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Суд першої інстанції, надаючи юридичну оцінку правовідносинам сторін, правильно виходив із того, що заявлені вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

В той же час, мотивуючи свій висновок про відмову у позові ПАТ «Дельта Банк» з підстав пропуску позивачем строку для звернення до суду з позовом, суд першої інстанції не врахував зміст положень статті 256 ЦК України, за якими позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його недоведеності, що є самостійною підставою для цього.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору кредиту, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок безпідставного нарахування кредитором до стягнення процентів за період, що виходять за межі строку кредитування, не дає підстав для висновку про порушене право позивача та застосування до спірних правовідносин сторін правила позовної давності.

Отже, обставини на які позивач посилається в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині неправильного застосування судом першої інстанції положень закону про позовну давність знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги позивача, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції по суті прийнято правильне процесуальне рішення, але із помилковою оцінкою прав та обов`язків сторін, з яких суд виходить при відмові в задоволенні позову.

За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення, виклавши її в редакції даної постанови. В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Свистунова Антона Валерійовича - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: