693/94/18
2/693/14/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді - Шимчика Р.В.,

за участю секретарів судового засідання - Середюк О.А.,

-Коломієць С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача-адвоката - Забродця С.В.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача-адвоката - Зеленого Д.А.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Жашків цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя, посилаючись на наступні обставини.

07.08.1993р. Пролетарським сільським ЗАГС Орловського району Ростовської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 8.

Від даного шлюбу є двоє повнолітніх дітей, які проживають окремо.

У 1994 році сторони за спільні кошти, які отримували за реалізацію продукції, отриманої від підсобного господарства, розпочали будівництво житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1 . Оскільки земельна ділянка під забудову була надана чоловіку позивача ОСОБА_2 , то й відповідно реєстрація права власності на земельну ділянку та домоволодіння була проведена на його ім`я.

З липня 2017 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, але шлюб між ними не розірвано. З цього часу між позивачем та відповідачем виник спір щодо поділу та використання спільно нажитого майна.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно визнати право спільної сумісної власності на будинок, надвірні споруди та земельну ділянку та будь-яким чином перешкоджає позивачу користуватися майном, позивач звернулася до суду з позовною заявою та просить визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності на будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку для його обслуговування, які розташовані по . АДРЕСА_1 ; поділити домоволодіння, а саме будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у рівних частках по Ѕ частки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано клопотання про розстрочення, сплати судового збору та заяву про призначення у даній справі судово-будівельної експертизи для оцінки майна спільної сумісної власності.

13 березня 2018 року ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області у даній справі відкрито провадження.

02 травня 2018 року представником відповідача адвокатом Зеленим Д.А. на позовну заяву було подано відзив, в якому він вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, посилаючись на те, що спірне домоволодіння збудоване до укладення шлюбу позивача та відповідача за кошти останнього. Згідно поданих позивачем доказів вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем зареєстровано у 1993 році у РФ і їхні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народилися також у РФ. Відповідно до паспорту позивач отримала посвідку на постійне місце проживання на території України 28.10.2016р. і зареєструвалася за адресою проживання: АДРЕСА_1 , 19 ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Крім того, ОСОБА_1 ніде не працювала та власних коштів не отримувала, участі у веденні господарства не приймала і проживала за рахунок відповідача. Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що будівництво спільного домоволодіння здійснювалося за рахунок коштів, отриманих від ведення спільного підсобного господарства не підтверджені позивачем жодним доказом. Рішенням виконавчого комітету Жашківської районної ради від 22 жовтня 1991 року ОСОБА_2 дозволено будівництво житлового будинку. Згідно технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок будівництво вказаного домоволодіння здійснювалося у 1991 році.

10 травня 2018 року ОСОБА_1 подала на відзив відповідь, в якій вказує на відсутність у відзиві аргументованих заперечень щодо її позовних вимог, а лише намагання спотворити факти, щоб усунути її від права на частку у спільному майні подружжя.

Так, заперечення відповідача того факту, що будинок будувався спільно починаючи з 1994 року ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружилися 07.08.1993р. у РФ і діти народилися ІНФОРМАЦІЯ_2 та 05.04.1997р. у РФ, а також те, що посвідку на постійне місце проживання на території України позивач отримала 28.10.2016р., є дивними. Позивач жодним чином не заперечує факт народження дітей у Російській Федерації. Вона та відповідач громадяни РФ і їхніх спільних дітей вона мала народжувати у РФ, але фактично сторони проживали у с. Бузівка Жашківського району Черкаської області у домоволодінні по АДРЕСА_1 , де і будувалися. В селі Бузівка їхні діти ходили до школи. Про цей факт та факт будівництва домоволодіння, починаючи з 1994 року, можуть підтвердити численні свідки. Як позивач так і відповідач досить часто виїжджали за межі України. Посвідки на право проживання в Україні міняються через певний період, що регулюється ст.51 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тому це не може бути підставою для доказування того, що хтось із-за цього не брав участі у будівництві домоволодіння.

Разом з тим, ще одним ваговим аргументом у відзиві, на думку відповідача є висновок сектору будівництва, містобудування та архітектури Жашківської РДА від 14.06.2013р., та технічний паспорт, згідно яких будівництво житлового будинку за вказаною вище адресою здійснювалося у 1991 році. Позивач ОСОБА_1 категорично заперечує дане твердження відповідача, вважає їх помилковими або підробленими, тому, що первинним документом підтвердження будівництва є Виписка з погосподарської книги Бузівської сільської ради, відповідно до якої у технічний паспорт та інші документи заноситься рік забудови. У даній довідці чітко вказаний рік побудови 1995. Рік побудови 1995 зазначений і у Обліковій картці об`єкта по господарського обліку Бузівської сільської ради.

Крім того, факт проживання ОСОБА_1 та те, з якого часу вона проживає за вказаною адресою, можуть підтвердити свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Таким чином, позивач вважає, що відповідач у своєму відзиві не надав переконливих аргументів щодо підстав чи причин для відмови у визнанні за нею права спільної сумісної власності та поділу майна подружжя.

21 травня 2018 року представником відповідача адвокатом Зеленим Д.А. подано заперечення на клопотання про призначення експертизи, в якому адвокат просить дане клопотання залишити без задоволення, оскільки в даний час проведено актуалізацію висновку про проведення незалежної оцінки вартості домоволодіння і вартість домоволодіння є визначеною.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Забродець С.В.позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Зелений Д.А.позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

У відповідності до ч.1 ст.247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу - таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вислухавши учасників процесу, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частин 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом установлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.08.1993р., про що свідчить в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , виданого Пролетарським сільським ЗАГС Орловського району Ростовської області.

Так, з будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, зокрема Виписки з рішення виконкому Жашківської районної Ради народних депутатів від 22 жовтня 1991 року №182, встановлено, що ОСОБА_2 було дозволено будівництво індивідуального житлового будинку на 4 кімнати житловою площею 58,5 кв.м і господарських будівель та споруд особистого підсобного господарства площею 45 кв.м. у с. Бузівка на земельній ділянці площею 2500 кв.м, наділеній рішенням сільської Ради народних депутатів №38 від 12.09.1991р. 31 жовтня 1991 року на вищевказаній земельній ділянці було установлено границі та проведено розбивку будівель, що підтверджується Актом виносу в натуру земельної ділянки та розбивки будівель від 31.10.1991р.

З Виписки з Погосподарської книги №6, ст.31, Жашківського району Черкаської області від 15 січня 2018 року №63 та облікової картки об`єкта погосподарського обліку, вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 побудований у1995 році.

02 липня 2003 року земельну ділянку, призначену для ведення особистого сільськогосподарського господарства та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, було приватизовано та видано на ім`я ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_2 .

17 грудня 2013 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 видано технічний паспорт, згідно якого забудова житлового будинку та господарських будівель здійснювалася у 1991 році.

У ході судового розгляду справи позивачем ОСОБА_1 щодо обставин, що мають суттєве значення для справи, 22.06.2018р. було подано пояснення, де позивач зазначає, що у зв`язку з невідповідністю дати забудови житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 у Погосподарській книзі Бузівської сільської ради, Картці ведення обліку забудов на території села та у Технічному паспорті від 17.12.2013р., нею було подано запит до ТОВ «Уманське бюро технічної інвентаризації» з метою з`ясування на підставі чого у таблиці «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» вказувалися роки забудови вказаної садиби. На даний запит ТОВ «Уманське бюро технічної інвентаризації» було надано відповідь №62 від 11.06.2018р., з якої убачається, що інвентаризація житлового будинку та господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 виконувалася відповідно до абзацу 4 розділу 3.1 Інструкції про порядок ведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. №127 і роки побудови вказаного житлового будинку та господарських будівель та споруд були записані зі слів замовника ОСОБА_2 .

Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.

З метою встановлення обставин справи, у ході судового розгляду були допитані свідки, які дали наступні показання.

ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_1 у 1993 році приїхала у село Бузівка і проживала з ОСОБА_2 по вул. Гагаріна через дорогу від неї. Спірний житловий будинок розпочали будувати у 1993-1994 роках. У 1994 році був побудований підмурок. У перший клас їх син ОСОБА_9 пішов у 2001 році. Діти народилися у Росії. Коли приїхали у с. Бузівка, то похрестили дитину. Малесенький син бігав по підмурку. У 2001 році був обід, жили у времянці, яку ще побудував батько відповідача. У 1995 році позивач та відповідач приїхали на постійне місце проживання. У НОМЕР_3 році позивач знову поїхала у Росію і народила меншого сина. Стіни і дах були побудовані у 1997 році. З 1998 року позивач у с. Бузівка проживає постійно.

ОСОБА_10 пояснила, що живе через хату по сусідству. У липні 1995 році будинку ще не було. Закінчили будувати у 2000 році. У 1995 році свідок, коли виходила заміж, то ховалася у позивача та відповідача у «времянці», так як по традиціях на той час чоловік шукав наречену у сусідів. ОСОБА_1 була у неї на весіллі, а відповідач тоді був на роботі.

ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є її кумами. У вересні 1993 року вона познайомилася із позивачем. Вони пішли тоді з весілля до ОСОБА_11 подивитися на планування у будинку, щоб потім знати як собі побудувати. У 1993 році будівництва ще не було. Свідок хрестила першу їхню дитину ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 Хрестили у кінці травня 1995 року і святкували хрестини на подвір`ї у свекрухи. Хати ще не було, а була времянки і в ній вони все святкували. А хата будувалася пізніше. ОСОБА_11 приймала участь у будівництві, місила навіть глину. Коли заселилися точно не пам`ятає. У 1996 народилася дочка. У 1995 році був підмурок, на якому похресник упав і розбив лоба. Позивач переїхала на постійне місце проживання вже після народження другого сина у 1997 році. З 1993 по 1997 рік позивач була періодично і нетривалий час.

ОСОБА_6 пояснив, що з позивачем і відповідачем вони куми. У 1992 році допомагав ОСОБА_2 грузити до його сестри будівельні матеріали. У 1993 році було весілля у сестри відповідача і він там був разом з позивачем. Будинку ще не було. У 1994 році були хрестини, які святкували у матері відповідача на подвір`ї. Після 2000 року почали жити у будинку, точно він не пам`ятає. У 1995 році зазначено у погосподарській книзі рік будівництва. По формі 2010 року переносив усі дані з форми, яка була перед цим, як голова сільради.

ОСОБА_13 пояснив, що дід будував, він допомагав, відповідач то помагав, то був у Росії. Коли відповідач перший раз розлучався, то з 1990 року розпочали будівництво. У 1998 році приїхала ОСОБА_1 Відповідач фінансував і дід тримав господарство. «Времянка» була побудована ще до того, як свідок одружився. Сторони жили у «врем`янці». До 1993 року стояла хата і осталися лише внутрішні роботи, тобто побілити, пофарбувати, стелити поли. Вікна і двері були. Коли почали проживати, свідок перейшов до себе жити у «времянки» , тому не пам`ятає. Вже після дідової смерті у 1998 році приїхала ОСОБА_1 і почала жити у времянці і через два роки переселилися у будинок.

ОСОБА_14 пояснила, що будували будинок за кошти брата ОСОБА_2 , тому що позивачка ніде не працювала. Коли відповідача не було удома, то будував його батько, так як на одній садибі. Закупівля матеріалів була ще раніше у 1991 році, тоді коли відповідач розлучався перший раз, а дещо докуповували пізніше. ОСОБА_14 разом з чоловіком жили у батьків. «Времянку» будував батько, а потім ще добудовував. Завершили будівництво. У 1998 році помер батько. ОСОБА_1 не було навіть на похороні. Коли вона приїхала, то залишилася лише побілити стіни. До 1998 року вона приїжджала тільки в гості і участі у будівництві вона не приймала. У 1998 році залишилися лише внутрішні роботи, вони жили у «врем`янці». У 1997 році родився менший син ОСОБА_15 у Росії і їх тут не було. Коли почали жити у хаті - не знає.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, подружжя має право на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Таким чином, факт придбання за час шлюбу подружжям за сумісні гроші житлового будинку по АДРЕСА_1 знайшов своє підтвердження.

Отже, Сімейним кодексом України встановлено, що майно набуте у період шлюбу належить чоловіку та дружині в рівних долях.

Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст.369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Суд, проаналізувавши та оцінивши у сукупності наявні письмові докази з урахуванням пояснень сторін, інших учасників справи та показань свідків, приходить до висновку, що позовна вимога позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності є цілком обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про поділ домоволодіння, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки для його обслуговування, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у рівних частках по Ѕ частки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне відмовити у її задоволення, оскільки під час розгляду справи сторонами не заявлялося клопотання щодо призначення судової будівельно-технічної експертизи щодо реального поділу домоволодіння, а тому суд позбавлений можливості здійснити поділ домоволодіння, оскільки для цього необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено суму судового збору за мінімальною ставкою у розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією від 25.01.2018р.

Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до актуалізації звіту про проведення незалежної оцінки вартості домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 від 27.04.2018р., ринкова вартість об`єкта оцінки становить 395923,00 грн.

Отже, один відсоток від ринкової вартості об`єкта оцінки становить 3959,23 грн.

Таким чином, позивачем при звернення до суду не доплачено суму судового збору у розмірі 1274,81 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого нею судового збору при поданні позовної заяви до суду у розмірі 704 грн. 80 коп., а також з нього на користь держави необхідно стягнути суму недоплаченого судового збору у розмірі 1274,81 грн..

На підставі викладеного та керуючись п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», Пленумом Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 69 ч.2, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368, 369 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 81, ст.141, 247, 258, 263, 265, 272-273, 354 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на домоволодіння, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку для його обслуговування, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог про поділ домоволодіння, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки для його обслуговування, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у рівних частках по Ѕ частки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду в розмірі 704 (сімсот чотири гривні) гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 1274 (одна тисяча двісті сімдесят чотири) гривні 81 копійку.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення буде складено 27 червня 2019 року.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик