Апеляційне провадження № 22-ц/824/6901/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/4985/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі - СПД ФОП ОСОБА_1 ),

відповідачі: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 ,

Київська міська рада,

Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Насобіна Ганна Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 лютого 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Клочко І.В., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року СПД ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , КМР, ПН КМНО Насобіна Г.О., про визнання договорів недійсними.

Свої вимоги, з урахуванням заяви про їх збільшення, обґрунтовував тим, що ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклала договори дарування земельних ділянок з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,70 га, а саме: від 15.04.2015 № 447, від 20.04.2015 № 465; від 20.04.2015 № 468; від 15.04.2015 № 439; від 20.04.2015 № 466; від 20.04.2015 № 467; від 15.04.2015 № 443.

Вважав укладені договори недійсними у зв`язку з їх фіктивністю, оскільки вони були вчинені між відповідачами без наміру створення, виконання, зміни або припинення цивільних прав або обов`язків, знаючи заздалегідь, що вони не будуть виконанні. Укладаючи договори дарування відповідачі не мали наміру фактичної передачі майна вказаного у договорах, а отже вони укладалися без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, а тому існує наявність умислу на укладання договорів дарування майна майже між близькими родичами з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому ОСОБА_3 своїх цивільно-правових зобов`язань перед кредиторами. Просив застосувати наслідки недійсності правочинів (реституцію) шляхом повернення земельних ділянок попередньому власнику.

17 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу частки у ТОВ «Торговий дім «Камілла» №1491, за яким ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 40% частки за 8 000 000 грн., що підтверджується свідоцтвом ТОВ «Торговий дім « Камілла » від 17.12.2014.

14.01.2015 ОСОБА_3 здійснив переведення на себе частки статутного капіталу ТОВ «Торговий дім Камілла» у розмірі 40%, але грошові кошти ОСОБА_4 у сумі 8 000 000 грн., які він зобов`язувався сплатити протягом двох місяців за договором купівлі-продажу частки не сплатив.

05.05.2015 між ОСОБА_4 та ним було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» №1491 від 17 грудня 2014 та про зміну Первісного кредитора на нового.

Про укладення договору відступлення права вимоги боржник повідомлявся, та повинен був сплатити борг протягом трьох днів шляхом переведення грошових коштів на рахунок нового кредитора, а також повідомлявся, що первісним кредитором було надано майнову поруку новому кредитору за виконання боржником грошового зобов`язання в розмірі 20 000 грн. Проте ОСОБА_3 грошового зобов`язання щодо виконання умов договору купівлі продажу - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» №1491 від 17 грудня 2014 в термін трьох днів не здійснив.

Вказував, що ним 12.05.2015 було направлено вимогу ОСОБА_3 , однак на час подачі позову ОСОБА_3 не виконав своїх зобов`язань за договором та продовжує надалі ухилятися від виконання своїх зобов`язань.

Заборгованість за вищевказаним договором становить 11 842 190,00 грн., що складається з суми основного боргу, трьох відсотків річних та індексу інфляції.

Вчинення ОСОБА_3 дій щодо приховання свого майна, шляхом його дарування задля невиконання свого зобов`язання перед кредиторами, завдає майнової шкоди йому, як стороні, якій відступили право вимоги, оскільки він позбавлений права на отримання грошових коштів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 1 лютого 2019 року у задоволенні позову СПД ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, СПД ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.17, за яким стягнуто з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти, інфляцію та 3 відсотка річних не виконано.

Суд помилково вважав, що ОСОБА_3 потрібно було направляти вимоги про виконання прострочення грошового зобов`язання, оскільки такі твердження суду суперечать положенням ст. 526 ЦК України, відповідно до якої, зобов`язання має виконуватися належним чином.

Судом першої інстанції також не враховано, що спірні договори дарування земельних ділянок укладалися відповідачами одразу після спливу 60 денного строку на добровільне виконання боржником ОСОБА_3 своїх зобов`язань перед кредитором.

Також суд не надав оцінки тому, що Департаментом земельних ресурсів КМДА було складено акт від 4.12.17, яким було встановлено порушення ОСОБА_2 земельного законодавства, а саме невикористання земельних ділянок за цільовим призначення, що, на його думку, свідчить про те, що майно не було передано від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 . Також ГУ держгеокадастру у Київській області скерувало листа від 19.04.2018 до КМР про те, що спірні земельні ділянки не використовуються за призначенням.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 заперечували проти доводів апеляційної скарги. Просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належно, проте про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до копії договору дарування земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за №447 від 15 квітня 2015 року укладеного між ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Насобіною Г.О., ОСОБА_5. передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 (ас.ас.11-13 том 1).

Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за №465 від 20 квітня 2015 року між ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Насобіною Г.О., ОСОБА_5. передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2 (ас. ас.14-16 том 1).

Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за №468 від 20 квітня 2015 року укладеного між ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Насобіною Г.О., ОСОБА_5. передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 (а.с.17-19 том 1).

Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за №439 від 15 квітня 2015 року укладеного між ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Насобіною Г.О., ОСОБА_5. передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_4 (ас. ас.20-22 том 1).

Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за №466 від 20 квітня 2015 року укладеного між ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Насобіною Г.О., ОСОБА_5. передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_5 (ас. ас.13-18 том 2).

Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за №467 від 20 квітня 2015 року укладеного між ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Насобіною Г.О., ОСОБА_5. передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_6 (ас.ас.19-24 том 2).

Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за №443 від 15 квітня 2015 року укладеного між ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Насобіною Г.О., ОСОБА_5. передала, а ОСОБА_2 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_7 (ас.ас.25-30 том 2).

Звертаючись з позовом до суду, позивач СПД ФОП ОСОБА_1 вважав, що вищевказані договори дарування є недійсними, у зв`язку з їх фіктивністю, оскільки були вчинені між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . без наміру створення, виконання, зміни або припинення цивільних прав або обов`язків, знаючи заздалегідь, що вони не будуть виконанні.

Зазначав, що укладаючи оспорювані договори дарування відповідачі не мали наміру фактичної передачі майна вказаного у договорах, а отже вони укладалися без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, а тому існує наявність умислу на укладання договорів дарування майна майже між близькими родичами з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому ОСОБА_3 своїх цивільно-правових зобов`язань перед кредиторами.

Судом також установлено, що згідно копії свідоцтва ТОВ «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014 року, частка учасника ОСОБА_4 сформована у повному обсязі та дорівнює 40%, що становить 8 000 000,00грн. (ас.33 том 1).

05 травня 2015 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 , був укладений договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» (ас. ас.35-36 том 1).

Згідно вказаного договору відступлення права вимоги, первісний кредитор ОСОБА_4 передає належне йому право вимоги щодо отримання належних йому грошових котів за відчужену належну частку в статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла», укладеного 17 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_3 та до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав в тому числі і право вимоги, що виникне в майбутньому щодо сплати основного боргу, враховуючи пеню, індекс інфляції, три відсотки річних, інші права, що забезпечували б виконання договору, тощо.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів існування наявного умислу на укладення договорів дарування майна майже між близькими родичами, з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому відповідачем свої цивільно-правових зобов`язань перед кредитором.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Така правова позиція сформована у постанові ВСУ від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передав належну йому частку у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» у розмірі 40%, а ОСОБА_3 прийняв вищевказану частку у власність, та сплачує за неї грошову суму в розмірі, в порядку та на умовах, викладених у договорі (ас. ас.31-32 том 1).

Пунктом 6 договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014 року, продаж вищевказаної частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий Дім «Камілла» у розмірі 40%, вчинено за 8 000 000,00 грн., які ОСОБА_3 зобов`язується сплатити ОСОБА_4 . протягом 60 календарних днів з моменту укладення та підписання даного договору, а ОСОБА_4 зобов`язується прийняти вищевказані грошові кошти, про що свідчать підписи на останній сторінці вказаного договору.

ОСОБА_3 мав сплатити за частку статутного капіталу, яку 14.01.2015 реєстраційною дією № 2019860 перевів на себе в розмірі 40 % капіталу ТОВ «Торговий дім Камілла » ще до 15 лютого 2015 року.

Проте, матеріали справи не містять доказів та заперечень відповідачів, що такі кошти передавалися ОСОБА_4 .

Відчужуючи в період 15 квітня 2015 року та 20 квітня 2015 року сім земельних ділянок, належних ОСОБА_3 на праві приватної власності на користь своєї матері ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 був обізнаний про невиконане ним грошове зобов`язання перед ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014.

Апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича (матері) з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобовязання шляхом стягнення грошових коштів.

Разом з тим, договір дарування нерухомого майна між особами, які є близькими родичами, не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Про це також свідчить Акт обстеження земельних ділянок від 4.12.2017 по вул.. радистів 75, 77, 79, 81, 83, 85, 87 в м.Києві, проведений посадовою особою ДЗР відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель м. Києва, затвердженого рішенням сесії КМР від 25.03.2003 року № 16/890, провідним спеціалістом відділу землеустрою та моніторингу земель Деснянського району Івановою В.П. З вказаного акту вбачається, що цільове призначення земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кожна). Фактичне ж використання вказаних земельних ділянок: для експлуатації та обслуговування станції технічного обслуговування вантажних автомобілів (розміщення та складування шин). Таким чином, встановлено, що вказані земельні ділянки використовуються не за цільовим призначенням та вбачаються ознаки порушення вимог земельного законодавства, а саме: нецільове використання земельних ділянок (т.3 ас.ас.189-192).

З матеріалів справи також вбачається, що Печерським управлінням ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 002202 від 16.05.2017 за фактом вчинення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Позивача визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні постановою старшого слідчого Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 16.06.2017 (т. 5 ас.ас. 51-53). Оскільки підставою для звернення з заявою про злочин стали обставини щодо заволодіння злочинним шляхом ОСОБА_3 частки статутного капіталу у ТОВ ТД «Камілла», апеляційний суд приходить до висновку що відповідачами укладено договори дарування з метою подальшого ухилення від виконання зобов`язань згідно договору купівлі-продажу від 17.12.2014.

Припинення права власності на належне ОСОБА_3 майно - сім земельних ділянок на підставі договорів дарування на користь своєї матері свідчать про недобросовісність та зловживання правами боржника, які порушують майнові інтереси кредитора СПД ФОП ОСОБА_1 і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Заперечення відповідачів щодо того, що договір про відступлення права вимоги укладався вже після здійснення оскаржуваних договорів дарування не є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що 5 травня 2015 року ОСОБА_4 нотаріально засвідчив заяву вимогу (повідомлення) до ОСОБА_3 , в якій повідомляє, що 05.05.2015 між ним та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 201 року. та вимагає грошові кошти в розмірі 8 000 000,00грн. основного боргу з нарахованими процентами, враховуючи індекс інфляції перерахувати на рахунок нового кредитора ФОП ОСОБА_1 в термін, що не перевищує трьох календарних днів та повідомив про надання майнової поруки за виконання ОСОБА_3 грошового зобов`язання визначеного в п.6 ч.2 Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Камілла» від 17 грудня 2014 року в розмірі 20 000,00 грн. (ас.34 том 1).

Згідно копії опису від 06.05.2015, вищевказаний договір відступлення права вимоги та нотаріальне засвідчене повідомлення були направлені ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_3 06 травня 2015 (ас.37 том 1).

Згідно копії опису від 12.05.2015р., 12.05.2015 на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 направлено повідомлення вимогу про виконання простроченого грошового зобов`язання (ас.38 том 1).

При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір про відступлення права вимоги від 5.05.2015 судом недійсними не визнані, а отже діє презумпція правомірності правочинів.

Проте на зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

Так, відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Крім того, неповідомлення про заміну кредитора також не звільняє боржника від виконання зобов`язання і не є перешкодою, оскільки відповідно до статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі, зокрема відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Разом з тим, відчуження ОСОБА_3 земельних ділянок шляхом укладення договорів дарування не може використовуватися ним, як учасником цивільного обороту для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки відчуження майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 06 березня 2019 року у справі №61-156св17).

Таким чином, позовні вимоги СПД ФОП ОСОБА_1 в частині визнання договорів дарування недійсними підлягають задоволенню.

Про між іншим, апеляційний суд зазначає, що ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Проте, законодавством не передбачено такий спосіб захисту, як переведення права власності в порядку погашення боргу, а питання щодо передачі стягувачу майна вирішується на стадії виконання судового рішення щодо погашення заборгованості.

Таким чином, вимоги СПД ФОП ОСОБА_1 про переведення права власності на нерухоме майно, а саме земельні ділянки загальною площею 0,700 га, що знаходяться в АДРЕСА_5 з відповідача ОСОБА_2 в рахунок погашення права вимоги № 330 від 5 травня 2015 року не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище та відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають до стягнення на користь СПД ФОП ОСОБА_1 понесені останнім витрати по сплаті судового збору в сумі по 9920 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 лютого 2019 скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 15 квітня 2015 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , розташовану в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 447.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 15 квітня 2015 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 , розташовану в АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 439.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 15 квітня 2015 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7 , розташовану в АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 443.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 20 квітня 2015 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 , розташовану в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 465.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 20 квітня 2015 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 , розташовану в АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 468.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 20 квітня 2015 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5 , розташовану в АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 466.

Визнати недійсним договір дарування, укладений 20 квітня 2015 року між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_6 , розташовану в АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О., та зареєстрованого в реєстрі за № 467.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 ) та з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_9 , АДРЕСА_4 ) на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_10, АДРЕСА_6 ) по 9 920 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять) гривень судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 липня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: