Справа №639/5660/18
Провадження №2/639/504/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів - Кузнецової А.О., Пивоварової Т.В.,

представника відповідача Давиденко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхової виплати внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовомдо Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі- МТСБУ), який в подальшому був неодноразово збільшений (востаннє на підставі заяви від 12.02.2019 року), в якому просить суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на свою користьстрахову виплату по ДТП в сумі 34680,76 грн.,майнову шкоду у зв`язку зі сплатою судових витрат у справі №642/7370/14-ц у сумі 346,80 грн., майнову шкоду у зв`язку з витратами на листування щодо досудового відшкодування у розмірі 21,00 грн., пеню за період з 11.10.2017 року по 22.02.2019 року у розмірі 15 770,72 грн., проценти річних за період з 11.10.2017 року по 22.02.2019 року у розмірі 3 541,14 грн., збитки від інфляції за період з жовтня 2015 року по січень 2019 року у розмірі 15 258,57 грн., а всього 69 618,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.03.2014 року о 14:00 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz» д.н. НОМЕР_1 не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував наявну дорожню обстановку на вул. Жовтневої Революції, 72 у м. Харкові допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки «Suzuki» д.н. НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_1 . На місце ДТП були викликані працівники ДАІ ГУМВС України в Харківській області, якими були оформлені відповідні матеріали про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_2 , про що, з часом, позивачу видано довідку № 9368010 про ДТП. Постановою Жовтневого районного суду міста Харкова від 14.04.2014 року по справі № 639/3140/14-п ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника вказаного вище транспортного засобу, була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», що підтверджується наявністю відповідного страхового полісу АС8659286, який був дійсним до 13.12.2014 року. 31.03.2014 року позивач звернувся до ПАТ УСК «Гарант-Авто» з повідомленням потерпілої особи про ДТП, а 28.04.2018 року - заявою про здійснення страховиком страхового відшкодування, з наданням усіх необхідних документів. 27.05.2014 року ПАТ УСК «Гарант-Авто» було складено страховий акт № 000018392/01, згідно з яким цим страховиком було оцінено розмір майнової шкоди позивача, спричиненої йому у ході ДТП і яка підлягала відшкодуванню цим страховиком - у сумі 34680,76 грн.У встановлений законодавством 90-денний строк (до 27.07.2017 року) ПАТ УСК «Гарант-Авто» не сплатило позивачу відповідного страхового відшкодування, у зв`язку з чим позивач вимушений був оскаржити таку бездіяльність до Нацкомфінпослуг та до суду. Листом Нацкомфінпослуг від 22.09.2014 року № 10104/13-12 позивача було повідомлено про встановлення цим органом наявності порушень законодавства у сфері фінансових послуг щодо невиплати позивачу страхового відшкодування та несплати встановленої законодавством пені.Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 26.09.2014 року по справі № 642/7370/14-ц позовні вимоги позивача до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» були задоволені, з ПАТ УСК «Гарант-Авто» на користь позивача вирішено стягнути 34680,76 грн. страхового відшкодування та 346,80 грн. судових витрат (разом - 35027,56 грн.).Постановою головного державного виконавця Солом`янського РУЮ у м. Києві Штойла Л.Р. від 30.10.2014 року відкрито виконавче провадження №45240997 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 26.09.2014 року по справі № 642/7370/14-ц.Постановою головного державного виконавця Солом`янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Козака Р.П. від 22.01.2018 року виконавче провадження №45240997 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 26.09.2014 року по справі №642/7370/14-ц було закінчено у зв`язку з визнанням ПАТ УСК «Гарант-Авто» банкрутомзгідно з постановою Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 року у справі № 910/9445/16.В ході виконавчого провадження №45240997 грошових коштів з ПАТ УСК «Гарант-Авто» на користь позивача стягнуто не було.Виходячи з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень справа №910/9445/16 в господарському суді про визнання ПАТ УСК «Гарант-Авто» банкрутом була ініційована Моторним (транспортним) страховим бюро України. 13.02.2015 рокупозивач звернувся до МТСБУ з заявою про необхідність повідомлення його про порядок отримання відповідної страхової виплати по ДТП.Листом від 26.03.2015 року № 3/1-05-9137 МТСБУ повідомило позивача про відсутність у нього інформації щодо ліквідації ПАТ УСК «Гарант-Авто» у ході процедури банкрутства. 05.02.2018 року позивач ще раз звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування завданої у ході ДТП шкоди (за встановленою МТСБУ формою), до якої надав відповідачу всі необхідні документи для проведення відповідної страхової виплати цим суб`єктом.Протягом 2015-2018 років ніякої страхової виплати по ДТП МТСБУ проведено не було, тому 12.03.2018 року позивач в черговий раз звернувся до МТСБУ з заявою про необхідність виплати відповідачем страхового відшкодування.Будь-якої відповіді від МТСБУ на цю заяву від 12.03.2018 року позивач не отримав і 19.05.2018 року позивач звернувся до МТСБУ зі скаргою на таку його бездіяльність.Листом від 06.06.2018 № 3.1-05/18057 (до якого було додано копію листа від 26.02.2018 року № 3.1-04/5965) МТСБУ повідомив позивача про те, що регламентна виплата за зобов`язаннями ПАТ УСК «Гарант-Авто» перед позивачем буде здійснена МТСБУ лише після затвердження господарським судом уході розгляду справи №910/9445/16 реєстру вимог кредиторів та ліквідаційного балансу ПАТ УСК «Гарант-Авто».З такою позицією і поведінкою МТСБУ позивач не згодний і вважає її протиправною і незаконною.Досудове звернення позивача від 10.07.2018 року щодо сплати МТСБУ страхової регламентної виплати позивачу у позасудовому порядку залишилося відповідачем без розгляду та без задоволення, у зв`язку з чим позивач вважає необхідним звернутися до суду з цим цивільним позовом про захист своїх прав та інтересів про стягнення з МТСБУ на свою корить регламентну страхову виплату по вказаному вище ДТП, завдану шкоду, штрафні та інші санкції за порушення МТСБУ своїх зобов`язань перед позивачем, виходячи з зазначених в позові норм матеріального права.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.10.2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхової виплати внаслідок ДТП. Призначено судове засідання.

05.11.2018 року на адресу суду за вх. №29002 надійшов відзив від представника відповідача МТСБУ в якому останній зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи на момент скоєння ДТП 29.03.2014 року, цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ( ОСОБА_2 ), була застрахована згідно полісу №АС/8659286 укладеного з ПрАТ «УСК «Гарант-Авто». На підставі положень пп. «а» п. 41.2 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ. що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На даний час членство ПрАТ «УСК «Гарант-Авто» в МТСБУ припинено, але відповідно до вимог п.52.5 ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тому саме Приватне акціонере товариство «Страхова компанія «Гарант-Авто», повинно нести відповідальність по виплаті страхового відшкодовування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п.41.2. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивач не надав ані реєстр вимог кредиторів, до якого включено вимога позивача на виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, ані ліквідаційний баланс, згідної якого вбачається недостатність коштів та майна ПрАТ «УСК «Гарант-Авто» на виплату страхового відшкодування позивачу. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПрАТ «УСК «Гарант-Авто» не припинив свою діяльність як юридична особа в результаті банкрутства та/або ліквідації, що знаходить своє підтвердження в графі «дата та номер запису про відміну державної реєстрації, припинення юридичної особи, підстава його внесення». Отже, на підставі положень ст.ст. 77, 80, 81 ЦПК України, на час виникнення цих деліктних правовідносин, пов`язаних із спричиненням матеріальної шкоди позивачу, відповідальність за її відшкодування повинні нести винуватець ДТП та ПрАТ «УСК «Гарант-Авто», як страхова компанія, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Сузукі» д.н.з. НОМЕР_2 . Державна реєстрація цієї страхової компанії на час звернення позивача до суду не скасована та не припинена, що доводить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вимоги позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних витрат є безпідставними, оскільки законодавством України не передбачено застосування ст. 625 до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст. 625 ЦК України, однак відповідач звертає увагу суду, що приписи статті 625 ЦК України можуть застосовуватись лише при порушенні страховиком своїх зобов`язань перед страхувальником за договором добровільного страхування, про що і йдеться в п.21 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». До правовідносин що розглядаються у даній справі, на думку відповідача, повинен застосовуватися правовий висновок, викладений у Постанові Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» виходячи з наступних обставин. Згідно роз`яснень викладених в п.4 постанови пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням.Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Виходячи з вищенаведеного відповідальність відповідача в разі порушення зобов`язання перед позивачем передбачена тільки у вигляді пені. А сплату інфляційних витрат та 3% річних не передбачено нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи вищенаведене представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

23.11.2018 року за вх. №31104 позивачем ОСОБА_1 подано до суду заперечення на відзив відповідача, в яких останній зазначив, що посилання відповідача у відзиві на загальну норму п.52.5 ст.52 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про обов`язок страховика, членство (у тому числі повне) якого припинено виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є безпідставним, оскільки ця загальна норма Закону № 1961-IV стосується виключно страховиків, які припинили членство в МТСБУ з підстав, визначених у підпунктах а-г, д-є пункту 52.2 ст. 52 Закону № 1961-ІV. Постановою Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 по справі № 910/9445/16 ПАЗ УСК «Гарант-Авто» визнано банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру і, згідно зі спеціальними нормами пункту 51.7. статті 51 Закону № 1961-ІV, у разі ліквідації страховика або визнання його неплатоспроможним (банкрутом) страховик-банкрут зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів МТСБУ кошти в обсягах сум незароблених страхових премій з цього виду страхування. Виконання ПАТ УСК «Гарант-Авто» своїх зобов`язань перед позивачем на сьогодні є неможливим, і згідно з нормами підпункту «а» пункту 41.2 ст. 41 Закону № 1961-IV його зобов`язання перед позивачем з відшкодування завданої у ДТП шкоди повинен виконати безпосередньо відповідач. Посилання відповідача на не звернення позивача з кредиторськими вимогами до ПАТ УСК «Гарант-Авто» у ході розгляду справи про його банкрутство, не завершення його ліквідаційної процедури і не затвердження судом ліквідаційного балансу ПАТ УСК «Гарант-Авто», невнесення до ЄДРПОУ інформації про його ліквідацію - безпідставні і необґрунтовані відповідними нормами актів законодавства України. Крім того, позивач вказує, що посилання відповідача у відзиві на те, що крім ПАТ УСК «Гарант-Авто» відповідальність за спричинену позивачу у ДТП шкоду має нести винна у виникненні ДТП особа ( ОСОБА_2 ) також безпідставні, оскільки у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Таким чином, усі викладені відповідачем у відзиві заперечення щодо мовби наявності підстав для відмови судом у задоволенні позовних вимог позивач вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються наявними правовими позиціями судів касаційної інстанцій різних юрисдикцій, а також названими вище правовими позиціями Верховного Суду з вирішення аналогічних спорів.Будь-яких інших доводів для відмови позивачу в позові відзив відповідача, на думку позивача, не містить, контррозрахунків сум пені, процентів річних та інфляційних витрат відповідачем не надано. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

17.12.2018 року на адресу суду за вх. №33495 надійшлизаперечення на відповідь на відзив від представника відповідача МТСБУ, в якому останній зазначив, що у відповіді на відзив позивач зазначає, що визнання ПАТ «УСК «Гарант-Авто» банкрутом та відкриття його ліквідаційної процедури постановою Господарського суду м. Києва від 29.11.2017 року по справі № 910/9445/16 є підставою для виплати страхового відшкодування відповідно підпункту « г» пункту 41.1 ст. 41. до пункту 51.7 ст. 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте з таким аргументом неможливо погодитись, оскільки страхове відшкодування МТСБУ виплачується не тільки за умови визнання банкротом «ПАТ «УСК «Гарант-Авто», а і за наявності іншої підстави, такої як недостатність коштів та майна страховика для виплати страхового відшкодування. Саме на підставі затвердження ліквідаційного балансу страхової компанії встановлюється порядок погашення черги заборгованості, в тому числі страхового відшкодування позивачу. Проте позивачем не було надано належнихта допустимих доказів, які б підтверджували недостатність коштів та майна ПАТ «УСК «Гарант-Авто» для оплати страхового відшкодування позивачу. Отже, у відповідача відступні правові підстави для виплати страхового відшкодуванню позивачу. Оскільки постановою Господарського суду м. Києва від 29.11.2017 року по справі № 910/9445/16 визнано ПАТ «УСК» Гарант-Авто» банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру, то відповідна пеня, 3% річних та інфляційні витрати, нараховані позивачем в період з 29.11.2017 року по 10.10.2018 року не підлягають задоволенню. Дана обставина про банкрутство «ПАТ «УСК «Гарант-Авто» по справі також не заперечується позивачем і є такою, що не підлягає доказуванню відповідно до ст.82 ЦПК України.

22.01.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання представника відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено. Судове засідання по цивільній справі № 639/5660/18 за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхової виплати внаслідок ДТП, призначене на 22.02.2019 року та подальші судові засідання вирішено проводити в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова в режимі відеоконференції між Жовтневим районним судом м. Харкова та Господарським судом Київської області.

У судовому засіданні 13.05.2019 року позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини, визнав, що він не звертався до Господарського суду з відповідною заявою як кредитор..

Представник відповідача МТСБУДавиденко А.О. приймала участь у судових засіданнях, надала вступне слово та просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві обставини, однак в наступне судове засідання 13.05.2019 року не з`явилася, про поважні причини неявки суд не повідомила, у зв`язку з чим розгляд справи закінчено у відсутність представника відповідача.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.04.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. (а.с. 17).

Як встановлено у вищевказаній постанові, яка набрала законної сили, та вбачається з копії довідки від 04.04.2014 рокуГУМВС України в Харківській області,29.03.2014 року о 14:00 год ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz» д.н. НОМЕР_1 не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував наявну дорожню обстановку на вул. Жовтневої Революції, 72 у м. Харкові допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки «Suzuki» д.н. НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_1 (а.с. 16).

31.03.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ УСК «Гарант-Авто» з повідомленням потерпілої особи про ДТП, та 28.04.2018 року звернувся із заявою про здійснення страховиком страхового відшкодування, з наданням усіх необхідних документів (а.с.18-19).

ПАТ УСК «Гарант-Авто» 27.05.2014 року було складено страховий акт №000018392/01, згідно з яким цим страховиком було оцінено розмір майнової шкоди ОСОБА_1 , спричиненої йому у ході ДТП у сумі 34 680,76 грн. (а.с. 20).

Листом Нацкомфінпослуг від 22.09.2014 року № 10104/13-12 ОСОБА_1 повідомлено про встановлення цим органом наявності порушень законодавства у сфері фінансових послуг щодо невиплати позивачу страхового відшкодування та несплати встановленої законодавством пені (а.с.35).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26.09.2014 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Гарант-Авто», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 в рахунок страхового відшкодування суму в розмірі 34 680,76 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1 000 грн. Стягнуто з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 346,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.21-22).

Постановою головного державного виконавця Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Штойла Л.Р. від 30.10.2014 року відкрито виконавче провадження №45240997 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 26.09.2014 року по справі № 642/7370/14-ц (а.с.24).

Разом з тим, постановою головного державного виконавця Солом`янського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Козака Р.П. від 22.01.2018 року виконавче провадження №45240997 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 26.09.2014 року по справі №642/7370/14-ц закінчено у зв`язку з визнанням ПАТ УСК «Гарант-Авто» банкрутом, згідно з постановою Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 року у справі № 910/9445/16 (а.с.24).

13.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з заявою про необхідність повідомлення його про порядок отримання відповідної страхової виплати по ДТП (а.с.26).

Відповідно до листа від 26.03.2015 року № 3/1-05-9137 МТСБУ повідомило ОСОБА_1 про відсутність у нього інформації щодо ліквідації ПАТ УСК «Гарант-Авто» у ході процедури банкрутства (а.с.27).

05.02.2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування завданої у ході ДТП шкоди, до якої надав відповідачу всі необхідні документи для проведення відповідної страхової виплати цим суб`єктом (а.с. 25).

12.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з заявою про необхідність виплати відповідачем страхового відшкодування (а.с.29) та не отримавши відповіді 19.05.2018 року позивач звернувся зі скаргою на бездіяльність МТСБУ (а.с. 30).

Листом від 06.06.2018 року №3.1-05/18057 МТСБУ повідомив ОСОБА_1 про те, що регламентна виплата за зобов`язаннями ПАТ УСК «Гарант-Авто» перед ним буде здійснена МТСБУ лише після затвердження господарським судом у ході розгляду справи №910/9445/16 реєстру вимог кредиторів та ліквідаційного балансу ПАТ УСК «Гарант-Авто» (а.с.31).

ОСОБА_1 10.07.2018 року звернувся до МТСБУ з досудовим зверненням щодо сплати страхової регламентної виплати йому у позасудовому порядку (а.с. 33).

На даний час позивачем ОСОБА_1 подано уточнений розрахунок пені за період з 27.07.2014 року по 22.02.2019 року, яка складає 15 770,72 грн. (а.с.113), уточнений розрахунок 3% річних, який станом на 22.02.2019 року складає 3 541,14 грн. (а.с.114), уточнений розрахунок збитків інфляції станом на 01.02.2019 року, який складає 15 258,57 грн. (а.с.121).

Як вбачається з інформації, яка є загальновідомою і міститься на офіційному сайті з МТСБУ,ПАТ УСК «Гарант-Авто»виключено з членів МТСБУ 23.12.2014 року через заборгованість.

Однак, страховий акт №000018392/01 містить інформацію про термін дії договору страхування №АС/8659286 з 14.12.2013 р. до 13.12.2014 року (а.с.20), тобто до позбавлення ПАТ УСК «Гарант-Авто» членства в МТСБУ.

Крім того, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить про те, що ПАТ УСК «Гарант-Авто»з 24.01.2018 року перебуває в стані припинення на підставі судового рішення Господарського суду м. Києва про банкрутство №910/9445/16 від 29.11.2017 року (а.с.49-55).Крім того, загальновідомою інформацією є той факт, який в тому числі визнано учасниками справи, що на даний не затверджено ліквідаційний баланс ПАТ УСК «Гарант-Авто» Господарським судом м. Києва, приймаються заяви від кредиторів.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Також не потребують доказуванню обставини, визнані загальновідомими, що передбачено ч.3 ст. 82 ЦПК України.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.

Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.

Разом з тим, відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено перелік обов`язків страховика, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання особи, яка таку шкоду завдала, перед потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Відповідно до ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).Відповідно, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 10 квітня 2018 року (провадження № 12-14гс18), від 16 травня 2018 року (провадження № 14-16цс18).

Крім того, ч. 2 ст. 104 ЦК України встановлено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.Порядок внесення відповідного запису до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців визначений Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців». ПАТ УСК «Гарант-Авто`знаходиться в стадії припинення.

Підпунктом 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з п.п. 41.1 «ґ» ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається органу, який здійснив державну реєстрацію юридичної особи - банкрута, та органам державної статистики для виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також власнику майна та органам доходів і зборів за місцезнаходженням банкрута. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов`язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна.

Ліквідатор виконує свої повноваження до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про припинення юридичної особи - банкрута.

Таким чином, правовідносини, які склались між сторонами з приводу відшкодування страхового зобов`язання, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Разом з тим, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПрАТ «УСК «Гарант-Авто» не припинив свою діяльність як юридична особа в результаті банкрутства та/або ліквідації. Приймаючи до уваги, що ліквідаційна процедура страхової компанії триває та остаточно не визначена ліквідаційна маса, відповідно, неможливо встановити спроможність або неспроможність виконання боржником своїх зобов`язань перед конкурсними, поточними кредиторами, встановлення черговості задоволенні вимог, на теперішній час не затверджено звіту ліквідатора та ліквідаційного балансуПрАТ «УСК «Гарант-Авто», а ОСОБА_1 не скористався своїм правом звернутись до господарського суду з відповідною заявою як кредитор про стягнення сумиз ПрАТ «УСК «Гарант-Авто» на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26.09.2014 року, суд вважає позовні вимог ОСОБА_1 у справі, що розглядається, передчасними та такими що на даний час задоволенню не підлягають через недоведення позивачем наявності фактів, що входять до складу підстав для задоволення такого позову, визначених чинним законодавством з приводу правовідносин, які склались між сторонами у справі.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхової виплати внаслідок ДТП необхідно відмовити у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивача не стягується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 133, 137, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.22, 625, 955, 979, 988, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхової виплати внаслідок ДТП відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 19.10.1999 року, ІПН: НОМЕР_4 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, юридична адреса: 02000, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, .

Суддя Н.В. Баркова