Справа № 128/1706/18
Провадження № 22-ц/801/1317/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 рокуСправа № 128/1706/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.,

Суддів: Копаничук С.Г., Рибчинського В.П.,

з участю секретаря судового засідання: Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 березня 2019 року, постановлене у складі судді Саєнко О.Б., в залі суду,

встановив:

В червні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладений кредитний договір № 050/25-1359/1, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 300 000 грн. і останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, з врахуванням відсотків за користування кредитом, в строк до 25 лютого 2023 року включно. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір від 14 серпня 2008 року.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 21 травня 2018 року становить 808 471,84 грн., що складається з: заборгованість за кредитом 277 074,79 грн., заборгованість за відсотками 531 397,05 грн.

На підставі наведеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 050/25-1359/1 від 26 лютого 2008 року у розмірі 808 471,84 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 277 074,79 грн., заборгованість за відсотками 531 397,05 грн.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останній платіж відповідачем здійснено 29 квітня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся 25 червня 2018 року, тому позивач пропустив строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, про застосування якого просив відповідач.

Не погодившись із даним рішенням суду, АТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції безпідставно застосував строки позовної давності, оскільки банк не направляв окремої вимоги про зміну строку виконання кредитного договору, а тому підстави для відмови у задоволенні позові відсутні.

Вказуючи, що за умовами кредитного договору позичальнику надавався кредит до 25 лютого 2023 року, однак станом на дату звернення до суду заборгованість не погашена, а тому зобов`язання за кредитним договором не припинилась.

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Представник АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

У справі встановлено, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 050/25-1359/1 від 26 лютого 2008 року.

За умовами Кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 300 000 грн., а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, з врахуванням відсотків за користування кредитом, в строк до 25 лютого 2023 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язання, між сторонами 14 серпня 2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач передав позивачу в іпотеку в якості забезпечення вищезазначеного договору нерухоме майно, а саме цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,2058 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.10-11).

11 червня 2009 року сторонами укладено договір про внесення змін №050/25-2107 до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №050/25-1359/1 від 26 лютого 2008 року (а.с.9).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 21 травня 2018 року у відповідача перед банком утворилася заборгованість в розмірі 808 471,84 грн., з яких: 277 074,79 грн. заборгованість за кредитом, 531 397,05 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останній платіж відповідачем здійснено 29 квітня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся 25 червня 2018 року, то позивач пропустив строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України.

Однак, зазначений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Згідно із п. 1.1.2.1 Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №050/25-1359/1 погашення траншу кредиту здійснюється щомісячно до 10 числа, починаючи з березня 2008 року рівними частинами в сумі 1666,67 грн., з кінцевим терміном повернення в сумі 1666,07 грн. по 25 лютого 2023 на умовах визначених цим договором.

В подальшому сторони уклали договір про внесення змін №050/25-2107 до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №050/25-1359/1 від 26.02.2008.

За містом цього договору сторони погодили внести зміни до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №050/25-1359/1, укладеного 26.02.2008 між Кредитором та Позичальником, зокрема п. 1.1.2-1.1.2.1 викладено в наступній редакції: погашення траншів кредиту буде здійснювались в наступному порядку до 10 числа (включно кожного місяця), починаючи з березня 2008 року, з кінцевим терміном повернення заборгованості по 25 лютого 2023 року на умовах визначених договором.

Розмір щомісячних платежів узгоджено сторонами та зазначено в договорі про внесення змін (а.с. 9).

Приймаючи до уваги те, що банк звернувся в суд з цим позовом у червні 2018 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з позичальника по щомісячним платежах у межах трирічного строку позовної давності.

При цьому слід врахувати, що частина щомісячних платежів у період з червня 2008 року по червень 2015 року перебувають поза межами строків позовної давності.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12).

При вирішенні спору в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту колегія суддів з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, приходить до висновку що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за черговими платежами за три роки до моменту звернення до суду, а саме за період з 25 червня 2015 року до повного погашення заборгованості.

Виходячи з розрахунку заборгованості за кредитом, наданого позивачем, з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 167 393,29 грн. (а.с. 9)

Заборгованість відповідача за відсотками за період з 25 червня 2015 по травень 2018 року згідно розрахунків наданих банком становить 122183,49 грн. (а.с. 14 зворот).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги піддягають частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 289 576,78 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 167 393,29 грн., заборгованість за відсотками 122 183,49 грн.

Суд першої інстанції вищевказані обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 289 576,78 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 12 127,08 грн., за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 18 190,62 грн. У позовній заяві ПАТ «Укрсоцбанк» просив стягнути з відповідача 808471,84 грн., задоволено позовні вимоги на суму 289 576,78 грн..

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 10859,80 грн (12 127,08 грн. + 18 190,62 грн. х 35.82%)

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ,) на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (місце знаходження: 01006, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) заборгованість за кредитом в розмірі 289 576,78 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 167 393,29 грн., заборгованість за відсотками 122 183,49 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 а на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 10 859,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук