Дата документу 25.06.2019 Справа № 335/161/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/161/19 Головуючий у 1 інстанції Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/1856/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником земельної ділянки площею 26,6 га, розташованої в межах населеного пункту на території Великознам`янської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Право власності зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства України за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 224.

На цей час позивач використовує свою власну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Реалізуючи своє право, вона має намір залучити інвесторів, які можуть розмістити на її земельній ділянці ( НОМЕР_1) сонячну електростанцію, як екологічно чистої і безпаливної підгалузі енергетики, оскільки на цей час Державою виконується програма щодо розвитку альтернативної енергетики, як екологічно чистої і безпаливної підгалузі енергетики, а сама Держава сприяє розвитку у цій галузі. Зокрема, відповідно до ст. 5 Закону України «Про електроенергетику» Держава сприяє розвитку альтернативної енергетики як екологічно чистої і безпаливної підгалузі енергетики. Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 р. за № 1011/18306, позивач має у власності земельну ділянку з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, а для розміщення сонячної електростанції її земельна ділянка повинна бути визначена з цільовим призначенням - для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (14.01). Позивач буде звертатись до повноважних органів державної влади для відведення її земельної ділянки у зв`язку зі зміною її цільового призначення. Однак, якщо позивач проведе зміну цільового призначення належної їй земельної ділянки, то в подальшому вона не зможе вже використовувати її для ведення особистого селянського господарства. Крім того, зміна цільового призначення земельної ділянки є платною процедурою.

12 жовтня 2018 року вона звернулась до ПАТ «Запоріжжяобленерго» з заявою про отримання технічних умов щодо отримання технічних умов на приєднання електроустановок до електричних мереж, оскільки лише саме після отримання цих технічних умов, можливо прийняти остаточне рішення щодо встановлення сонячної електростанції на власній ділянці, та доцільність зміни цільового призначення земельної ділянки. Однак, в порушення цих вимог, відповідач до теперішнього часу так і не надав технічних умов на приєднання електроустановок до електричних мереж без будь-яких обґрунтувань.

На час звернення позивача до відповідача, плата за приєднання становила на рівні 0,25 тис. грн./кВт (п. 2 Постанови). Однак, 22 січня 2019 року Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.02.2013 за № 115 «Про затвердження Методики розрахунку плати за приєднання електричних мереж», втратила силу на підставі Постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.12.2018 № 1965 «Про затвердження Методики розрахунку плати за приєднання електроустановок до електричних мереж», якою встановлено плату за приєднання, як усереднений показник вартості створення 1 кВт потужності на рівні 3,48 тис. грн./кВт (без податку на додану вартість) (п. 3 Постанови).

Таким чином, неправомірними діями відповідача, що виразилися у несвоєчасному наданні позивачу технічних умов на нестандартне приєднання, підписані оператором системи розподілу, разом з проектом договору про приєднання електроустановок до електричних мереж призвело до значного збільшення вартості інвестиційного проекту, а у подальшому може привести до втрати інвестора для будівництва сонячної електростанції та спричинення значних збитків.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд зобов`язати ПАТ «Запоріжжяобленерго» надати технічні умови на нестандартне приєднання, підписані оператором системи розподілу, разом з проектом договору про приєднання електроустановок до електричних мереж не пізніше 10 робочих днів, з дня коли рішення суду вступить в законну силу, зазначивши у п.4.1. цього договору, плату за приєднання, розраховану відповідно до Постанови національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 12.02.2013 № 115 «Про затвердження Методики розрахунку плати за приєднання електричних мереж», тобто 0,25 тис. грн./кВт.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

ПАТ «Запоріжжяобленерго» надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенн яз огляду на наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення її права, як споживача, та в чому саме полягає дане порушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 26,6 га, розташованої в межах населеного пункту на території Великознам`янської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Право власності зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства України за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 224, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Запоріжжяобленерго» з заявою про приєднання електроустановок певної потужності від 12.10.2018р. вх.№27902/006-37 щодо приєднання сонячної EC (генерація) потужністю 15000 кВт, але з наданого до заяви витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102489655, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_1 має у власності земельну ділянку з цільовим призначенням ведення особистого сільського господарства, а для розміщення сонячної електростанції її земельна ділянка повинна бути визначена з цільовим призначенням - для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, то у позивача виникне необхідність звернутись до повноважних органів державної влади для відведення її земельної ділянки у зв`язку зі зміною її цільового призначення.

Правові та організаційні засади надання і використання земельних ділянок для розміщення об`єктів енергетики, встановлення та дотримання правового режиму земель спеціальних зон об`єктів енергетики з метою забезпечення безперебійного функціонування цих об`єктів, раціонального використання земель, а також безпечної життєдіяльності та захисту населення і господарських об`єктів від вплив' можливих аварій визначені Законом України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». Основним завданням цього Закону є: визначення особливостей надання та використання земель під об`єктами енергетики, їх спеціальних зон з метою дотримання правового режиму використання, встановлення обмежень на провадження певних видів господарської та іншої діяльності щодо будівництва та забезпечення їх безпечної експлуатації і запобігання та ліквідації аварій; захист населення, земель та навколишнього природного середовища від несприятливої дії об`єктів енергетики, а також забезпечення їх безпечної експлуатації і запобігання та ліквідації аварій; визначення обмежень для власників і користувачів земельних ділянок у спеціальних зонах об`єктів енергетики; визначення підстав та порядку відшкодування збитків власникам та користувачам земельних ділянок внаслідок обмеження їх прав, погіршення якості земель або приведення їх у стан, непридатний для використання за цільовим призначенням.

Згідно ст.9 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», до земель енергетики відносяться землі, надані в установленому законом порядку у власність та користування для розміщення, будівництва і експлуатації об`єктів з виробництва і передачі електричної та теплової енергії, об`єктів альтернативної енергетики, об`єктів технологічної інфраструктури об`єктів енергетики, в тому числі адміністративних та виробничих будівель підприємств, що здійснюють таку діяльність.

Відповідно до 5 ст.20 Земельного Кодексу України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Таким чином, цільове призначення земельної ділянка ОСОБА_1 - виключно для ведення особистого селянського домогосподарства, та в установленому законом порядку ОСОБА_1 у власність або користування для розміщення будівництва і експлуатації Сонячної електричної станції не надавались.

Вимоги та правила, які регулюють взаємовідносини оператора систем розподілу, Користувачів системи розподілу та замовників послуги з приєднання щодо оперативного та технологічного управління системою розподілу, її розвитку та експлуатації, забезпечення доступу та приєднання електроустановок визначені Кодексом систем розподілу затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310.

Згідно п. 4.1.35. Кодексу систем розподілу визначено, що сумарна величина потужності встановлених у приватному домогосподарстві генеруючих установок, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та енергії вітру, не може перевищувати 30 кВт, але не більше потужності, згідно з договором про надання послуг з розподілу.

Відповідно до п.п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії», виробник електричної енергії, це суб`єкт господарювання, який здійснює виробництво електричної енергії.

З огляду на те, що заявлена ОСОБА_1 потужність генеруючої установки становить 15 000 кВт, що в 500 разів перевищує гранично допустиму потужність генеруючихустановок приватних господарств, в той час як позивач не є суб`єктом господарювання, який здійснює виробництво електричної енергії, то звернення позивача до відповідача з заявою про приєднання до електричних мереж Сонячної електричної станції потужністю 15000 кВт не ґрунтується на нормах чинного законодавства у сфері енергетики, та безпідставне.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент звернення до відповідача з заявою на приєднання, плата за нестандартне приєднання становила на рівні 0,25 тис. грн/кВт., не відповідає дійсності, що підтверджується наступними нормативними обґрунтуваннями.

З 11.06.2017р. набрав чинності Закон України «Про ринок електричної енергії», яким зокрема передбачено врегулювання питань приєднання електроустановок до електричних мереж.

Згідно з пунктом 88 ст.1 частини 1 (Визначення термінів) Розділу 1 (загальні положення) цього Закону, стандартне приєднання - приєднання електроустановки замовника до діючих мереж оператора системи розподілу на відстань, що не перевищує 300 метрів по прямій лінії від місця забезпечення потужності до місця приєднання, яке диференціюється за ступенем потужності: перший ступінь - до 16 кВт включно; другий ступінь - від 16 кВт до 50 кВт включно.

Таким чином, приєднання електроустановок замовника потужністю понад 50 кВт. є нестандартним приєднанням.

Пунктом 1 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону передбачено, що стаття 21 цього Закону, яка врегульовує питання приєднання електроустановок до електричних мереж, набирає чинності через дев`ять місяців з дня опублікування Закону, та разом з тим встановлено, що нормативно-правові акти прийняті на виконання Закону України «Про електроенергетику», діють до набрання чинності нормативно-правовими актами, затвердженими на виконання Закону України «Про ринок електричної енергії».

Кодекс систем розподілу затверджений Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, набрав чинності з 19.04.2018р.

Відповідно до п. 2 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, Постанова НКРЕКП від 17.01.2013р. №32 «Про затвердження Правил приєднання електроустановок до електричних мереж» (із змінами) визнана такою, що втратила чинність.

Згідно з положеннями частини одинадцятої ст.21 Закону України «Про ринок електричної енергії», плата за приєднання до електричних мереж оператора системи розподілу визначається на підставі методики (порядку) формування плати за приєднання до системи передачі та системи розподілу, затвердженої Регулятором після консультації з Секретаріатом Енергетичного Співтовариства .

Методика (Порядок) формування плати за приєднання до системи передачі та системи розподілу була затверджена Постановою НКРЕКП від 18.12.2018р. №1965, та набрала чинності 22.12.2018р.

З огляду на зазначене, на момент звернення ОСОБА_1 з заявою на приєднання від 12.10.2018р., діяв нормативно-правовий акт, прийнятий на виконання ЗУ «Про електроенергетику», а саме, Методика розрахунку плати за приєднання електроустановок до електричних мереж, затвердженої Постановою НКРЕ від 12.02.2013р. №115.

Листом роз`ясненнями Операторам систем розподілу (ліцензіатам з розподілу електричної енергії) від 18.06.2018р. №5288/17.1.3/7-18, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг зазначила порядок дій операторів систем розподілу при визначенні величини плати за послуги з нестандартного приєднання електроустановок до електричних мереж систем розподілу, а саме: «Враховуючи той факт, що на сьогодні відсутні встановлені відповідні величини питомої вартості нестандартного приєднання, без яких немає можливості визначати плату за нестандартне приєднання згідно з вимогами Методики, до затвердженняНКРЕКП Проекту постанови та прийняття Регулятором ставок плати за нестандартне приєднання потужності відповідно до норм ЗУ «Про ринок електричної енергії», НКРЕКП рекомендує операторам систем розподілу з метою розблокування ринку надання послуг з нестандартного приєднання, зняття соціальної напруги серед суб`єктів великого та середнього бізнесу та уникнення непорозумінь між: замовниками послуг з нестандартного приєднання та операторами систем розподілу при наданні послуг з нестандартного приєднання електроустановок замовника до систем розподілу, визначати вартість послуг з приєднання відповідно до проектно-кошторисної документації.»

Звертаючись з заявою на приєднання електроустановок певної потужності від 12.10.2018р., ОСОБА_1 не було дотримано вимог п.4.4.2 Кодексу систем розподілу.

Порядок подання заяви про приєднання до електричних мереж визначений розділом 4.4. Кодексу.

Згідно п.4.4.1. Кодексу, Замовник звертається до ОСР щодо наміру приєднатися до системи розподілу із заявою за типовою формою, наведеною в додатку 4 до цього Кодексу.

Згідно п.4.4.2. Кодексу, до заяви про приєднання додаються:

- копія документа, який підтверджує право власності чи користування цим об`єктом, або копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, або, за відсутності об`єкта, копія документа, який підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою або копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі відсутності кадастрового номера у свідоцтві про право власності на земельну ділянку - викопіювання з топографо-геодезичного плану або плану забудови території із зазначенням місця розташування земельної ділянки;

- ситуаційний план та викопіювання з топографо-геодезичного плану в масштабі 1:2000 із зазначенням місця розташування об`єкта (об`єктів) Замовника, земельної ділянки Замовника або прогнозної точки приєднання (для об`єктів, які приєднуються до електричних мереж уперше);

- копія паспорта або належним чином оформлена довіреність чи інший документ на право укладати та підписувати договір про приєднання;

- ТЕО (за наявності).

Відповідно до п. 4.4.4. Кодексу, у разі відсутності повного комплекту документів або неналежного оформлення документів, що додаються до заяви, поданих особисто Замовником, ОСР приймає належним чином оформлені документи, надає Замовнику зауваження щодо повноти та належного оформлення документів та вносить відповідну інформацію до реєстру заяв.

При отриманні неповного комплекту документів або неналежно оформлених документів, направлених поштовим відправленням (або в електронному вигляді), ОСР приймає всі отримані документи, вносить відповідну інформацію до реєстру заяв та протягом 2 робочих днів від дня отримання заяви інформує Замовника у спосіб, указаний ним у заяві, про зауваження щодо повноти та належного оформлення документів з обґрунтуванням причин наведених зауважень.

Зміст та точність викопіювання з топографо-геодезичного плану повинна відповідати Інструкції з топографічного знімання (КГНТА-2.04-02-98), яка затверджена Наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру при Кабінеті Міністрів України від 09.04.1998р. №56. Актуальність топографо-геодезичного плану в масштабі 1:2000 повинна бути завірена печаткою та підписом суб`єкта підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, який виконав топографічні знімання та погодженоархітектором відповідної територіальної адміністративної одиниці. Роботи з розробки топографо-геодезичного плану виконуються організаціями і суб`єктами підприємницької діяльності, які мають ліцензії на виконання топографо-геодезичних робіт.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки до заяви про приєднання електроустановки певної потужності (15000 кВт.) від 12.10.2108р. вх.№27902/006-37 наданий ОСОБА_1 неповний, та неналежно оформлений комплект документів, а саме: Цільове призначення земельної ділянки не відповідає функціональному призначенню об`єкту замовника, яке вказано в заяві на приєднання, а топографо-геодезичний план виконано не належним чином, листом від 16.10.2018р. Вих.№006-37/15598, тому відповідач правомірно повідомив ОСОБА_1 про залишення заяви про приєднання електроустановки без розгляду, та необхідність доопрацювання зазначених зауважень та надати заяву наново.

З огляду на те, що цільове призначення земельної ділянки ОСОБА_1 не змінювалось в установленому законом порядку для цілей розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруїочих підприємств, установ і організацій, а до заяви не надано повного та належно оформленого комплекту документів у відповідності до вимог п.4.4.2. Кодексу систем розподілу, позовні вимоги незаконні та безпідставні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: