ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5125/19 Справа № 210/3152/17 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальна установа «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради (надалі КУ «ЦПМСД№5»КМР) про захист прав пацієнта.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.04.2016 року переніс інфаркт міокарду, після виписки зі стаціонару, був оглянутий сімейним лікарем 30.05.2016 року та йому призначено пільгові препарати на протязі перших шести місяців після перенесеного захворювання. На прийомі лікаря 30.05.2016 року було призначено ліки: «Магникор 75 мг № 30», «Бисопролол 5 мг №30», «Тромбонет 75 мг № 30», «Аторис 30 мг №30», «Пульцет 40 мг №30», «Декриз 25 мг №30», «Нітрогліценрін 0,5 мг №50». У червні і липні 2016 року він отримав всі необхідні препарати. У серпні 2016 року, з вини відповідача, не було отримано препарати «Аторис» і «Магнікор», у вересні 2016 року були виписані і видані усі препарати. У жовтні 2016 року не було видано жодного пільгового препарату. Декілька разів звертався до відповідача із скаргами на порушення його прав і вимагав видати призначені лікарем препарати, але позитивного результату не досяг. Листом відповідач повідомив, що невидано препарати «Аторис» і «Магнікор» через брак бюджетних коштів. У жовтні 2016 року також не був забезпечений пільговими препаратами, оскільки закінчився шестимісячний строк на право отримання ліків. Вважає, що відмовляючи йому у видачі призначених препаратів, відповідач порушив його право на життя, оскільки він лікувався від тяжкого серцевого захворювання і несвоєчасне прийняття препарату могло привести до летального наслідку. Тому, просить суд: зобов`язати відповідача КУ «ЦПМСД№5»КМР видати позивачу ОСОБА_2 наступні медичні препарати: «Аторис 30 мг №30» та «Магникор 75 мг № 30», які не були видані у серпні 2016 року, а також «Магникор 75 мг № 30», «Бисопролол 5 мг №30», «Тромбонет 75 мг № 30», «Аторис 30 мг №30», «Пульцет 40 мг №30», «Декриз 25 мг №30», «Нітрогліценрін 0,5 мг №50», які не були видані позивачу у жовтні 2016 року; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 7000,00 грн., а також судовий збір.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради про захист прав пацієнта, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповно досліджених доказах, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не врахована відповідь Департаменту охорони здоров`я, що ліки йому не видано в серпні місяці у повному обсязі через недостатнє фінансування. Та роз`яснено що саме відповідач є розпорядником видачі пільгових ліків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 набув право на безкоштовне медикаментозне забезпечення в амбулаторних умовах протягом шести місяців від гострої серцевої хвороби, тобто строком до 27.10.2016 року.

З листа КУ «Центр первинної медико-соціальної допомоги №5» Криворізької міської ради за вих. № 1882 від 28.10.2016 року видно, що етап лікування ОСОБА_1 , розпочався з 30.05.2016 року, тобто коли він з`явився на огляд до лікаря в амбулаторію. Рецепти на пільгове забезпечення медикаментами виписано на підставі особистого звернення ОСОБА_1 , а саме: 30.05.2016 року (на термін з 30.05.2016 року по 28.06.2016 року), 01.07.2016 року (на термін з 01.07.2016 року по 30.07.2016 року), 31.08.2016 року (на термін з 31.08.2016 року по 29.09.2016 року), 29.09.2016 року (на термін з 30.09.2016 року по 29.10.2016 року). На серпень місяць 2016 року медикаменти ОСОБА_1 виписано не було, в наслідок його неявки до лікаря (а.с. 13).

З листа КУ «Центр первинної медико-соціальної допомоги №5» Криворізької міської ради від 25.01.2017 року вих. №128 встановлено, що в серпні 2016 року через брак бюджетних коштів пільгове лікування забезпечено не в поновному обсязі, а саме ОСОБА_1 не додано два медичні препарати «Аторис» та «Магнікор» (а.с. 17).

З відповіді Департаменту охорони здоров`я за дорученням Міністерства охорони здоров`я від 02 грудня 2016 року надано відповідь, що у серпні 2016 року, у зв`язку із недостатнім фінансуванням хворому ОСОБА_1 відмовлено у забезпеченні препаратами «Аторис» та «Магнікор» на пільгових умовах (а.с.16).

Спір між сторонам виник з приводу права позивача на отримання ліків по пільговому забезпеченню та отримання їх не у повному обсязі через недостатнє фінансування.

На підставі встановлених обставин та наданих в їх підтвердження доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведені заявлені позовні вимоги.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Відповідно ст. 1 до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.1998 № 1303 "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань", безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування провадиться групам населення та за категоріями захворювань згідно з додатками 1 і 2. Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, зазначені у переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 5 вересня 1996 року № 1071. Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб.

Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 2005 року № 360 «Про затвердження Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів, Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків» рецепти на лікарські засоби і вироби медичного призначення, які відпускаються на пільгових умовах чи безоплатно, дозволяється виписувати лікарям державних та комунальних закладів охорони здоров`я.

Згідно додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. № 1303 , категорій захворювань, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби відпускаються безоплатно (безоплатний відпуск лікарських засобів за переліченими категоріями захворювань провадиться лише у разі амбулаторного лікування основного захворювання, за яким хворим надано пільги), зокрема Інфаркт міокарду (перші шість місяців).

З огляду на медичні данні, що містяться в матеріалах справи, позивач ОСОБА_1 27 квітня 2016 року переніс інфаркт міокарду. Після виписки зі стаціонару 30 травня 2016 року став на амбулаторний облік. Отже, колегія суддів вважає, що шестимісячний термін надання права на пільгові лікарські засоби має обраховуватися саме з часу початку захворювання. З урахуванням проведення першого місяця захворювання на стаціонарному лікуванні, з 30 травня 2016 року у позивача залишилося право на отримання пільгових ліків протягом наступних п`яти місяців, з травня по вересень, включно. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача правових підстав на отримання ліків у жовтні, поза межами перших шести місяців після інфаркту, є вірним. З 01 жовтня 2016 року позивач не має права на отримання лікарських засобів на пільгових умовах або безкоштовно.

Проте, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про обґрунтовану відмову позивачу у видачі рецепту на лікарські засоби «Аторис» та «Магнікор» 31 серпня 2016 року при відвідуванні лікаря, з причини відсутності бюджетого фінансування.

Як видно з амбулаторної картки, копія якої міститься в матеріалах справи, позивачу ОСОБА_1 після стаціонарного лікування призначено для постійного лікування медикаменти: «Магникор 75 мг № 30», «Бисопролол 5 мг №30», «Тромбонет 75 мг № 30», «Аторис 30 мг №30», «Пульцет 40 мг №30», «Декриз 25 мг №30», «Нітрогліценрін 0,5 мг №50» (а.с. 4).

Проте, як видно із записів амбулаторної картки при обстеженні терапевтом 31 серпня 2016 року позивачу не виписано рецептів на лікарські засоби «Аторис 30 мг №30» та «Магникор 75 мг № 30» (а.с.6). Що також підтверджено відповідями на звернення позивача та його адвоката.

Тобто, колегія суддів вважає доведеним факт бездіяльності терапевта, стосовно відмови у видачі ОСОБА_1 31 серпня 2016 року рецептів на безкоштовне отримання лікарських засобів «Аторис 30 мг №30» та «Магникор 75 мг № 30».

Порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача КУ «ЦПМСД№5»КМР видати позивачу ОСОБА_1 рецепт на безкоштовне отримання медичних препаратів «Аторис 30 мг №30» та «Магникор 75 мг № 30», які не були видані йому в серпні 2016 року, оскільки дані ліки йому призначені для постійного лікування.

Посилання ОСОБА_1 в клопотанні до апеляційної інстанції на відвідування лікаря у серпні 2016 р. та не отримання рецепту на безкоштовні ліки не можна визнати обгрунтованим, оскільки позовні вимоги в цій частині позивачем заявлено не було.

Відповідно до положення ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діями заподіювача шкоди та вина останнього в заподіянні шкоди тощо.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що саме діями працівників відповідача КУ «ЦПМСД№5»КМР порушені положення діючого законодавства, зокрема ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя, постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.1998 № 1303 "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань", чим заподіяна позивачам моральна шкода.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів в частині відшкодування завданої моральної шкоди у зв`язку з порушенням прав на отримання рецептів для безкоштовного отримання лікарських засобів необхідних для підтримання стану здоров`я.

Не виконання відповідачем вимог діючого законодавства, через що позивач був позбавлений своєчасного вживання необхідних йому для підтримання стану здоров`я, після перенесеного інфаркту міокарда ліків, призвело до заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях яких він зазнав у зв`язку з порушенням його прав та хвилюванні за власне життя через неможливість придбати необхідні ліки.

Колегія суддів апеляційного суду також переконана, що відшкодування завданої позивачу моральної шкоди повинно здійснюватися саме за рахунок відповідача, діями (бездіяльністю) яких завдано шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з характеру порушень, їх тривалості, що через місяць у вересні 2016 року, позивача забезпечено ліками у повному обсязі, а тому вважає, що сума грошових коштів в розмірі 1000 гривень буде сприяти відновленню порушеного права позивача, і в той же час, враховуючи статус відповідача як комунального лікувального закладу, відповідатиме вимогам розумності, справедливості та співмірності.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради про захист прав пацієнта.

Зобов`язати Комунальну установу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради видати позивачу ОСОБА_1 рецепт не безкоштовне отримання медичних препаратів «Аторис 30 мг №30» та «Магникор 75 мг № 30», які не були видані йому в серпні 2016 року.

Стягнути з Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 грн.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: