Провадження №22-ц/812/1062/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2019 року м. Миколаїв

справа № 490/7424/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання членом сім`ї наймача, визнання наймачем за договором найму житла, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 19 лютого 2019 року під головуванням судді Чулуп О.С. у приміщенні цього суду, дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання членом сімї наймача та визнання наймачем за договором найму житла.

Позивач зазначав, що він з 2005 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира знаходиться у власності територіальної громади м. Миколаєва і була надана в користування ОСОБА_6 (його дідові) на склад сімї з двох осіб: його та його дружини ОСОБА_7 . У середині 70-х років з дозволу ОСОБА_6 до даної квартири вселились їх донька ОСОБА_2 зі своєю родиною.

Як вказав позивач, його бабуся ОСОБА_7 , через похилий вік потребувала сторонньої допомоги та нагляду, на що він надав згоду та з 23 березня 2005 року був офіційно призначений її помічником та переїхав до неї на постійне проживання, на що ОСОБА_2 та її родина надали усну згоду та протягом всього часу, коли він доглядав за бабусею не мали жодних зауважень чи заперечень з приводу його постійного проживання у зазначеній квартирі.

За твердженням позивача, до спірної квартири він вселився як член родини (онук ОСОБА_7 ), з 2005 року ця квартира є його постійним місцем проживання, він виконує всі права та обов`язки, які покладені на наймача (сплачує комунальні платежі, здійснює поточний ремонт житла, здійснював переобладнання на два окремих житла), а тому вважає що має такі ж самі права, що і наймач, зокрема безстроково користуватись жилим приміщенням відповідно до його призначення та умов договору.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати його членом сім`ї наймача та визнати наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення з ОСОБА_7 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову. Вказував, що висновки суду про тимчасовість його вселення у спірне житло, відсутність доказів згоди членів сім`ї на вселення та наявності у нього іншего місця проживання - є помилковими, оскільки не відповідають обставинам справи. Між тим, на думку апелянта, відповідно до ст. 106 ЖК УРСР існують підстави для визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - адвокат Киричук В.В. - підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Дідух К.О. - просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 106 ЦК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Така правова позиція викладена, зокрема, у рішенні Верховного Суду України від 30 вересня 2009 року у справі № 6-3634св08, постанові цього ж суду від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 та постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 182/8114/15-ц.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_2 є неприватизованою, належить територіальній громаді м. Миколаєва. З 1959 р. в квартирі були зареєстровані ОСОБА_6 (основний наймач квартири) та його дружина ОСОБА_7 , а з 1978 р. право користування спірною квартирою також набули ОСОБА_2 (донька ОСОБА_6 ) та її чоловік ОСОБА_3 , а в подальшому і їх діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які вселились в цю квартири та є зареєстрованими за даною адресою. З метою окремого проживання родин, квартира була фактично розділена на дві частини з різними входами: двома житловими кімнатами користувались відповідачі Некрасови, а коридором з кухнею - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Між тим, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2003 р. (справа № 4-311/03р.) в задоволенні позову ОСОБА_7 про зміну договору найму житлового приміщення було відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

З 2005 р. у зв`язку з похилим віком ОСОБА_7 та з метою надання їй допомоги та здійснення догляду в займані нею нежитлові приміщення вселився позивач ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, проте ОСОБА_1 до теперішнього часу продовжує проживати у вищевказаних приміщеннях.

У спірній квартирі ОСОБА_1 не зареєстрований, з 06 квітня 2007 року по 29 квітня 2013 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради № 1476 від 26.11.2010р. особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_2 було переоформлено на ОСОБА_2 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області 23 травня 2013 року (справа № 784/1154/13) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 спірною квартирою.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що ОСОБА_1 вселився в спірне житлове приміщення з дозволу попереднього наймача ОСОБА_7 , але без згоди інших членів її сім`ї, тимчасово, з метою догляду за ОСОБА_7 , а не на постійне проживання у якості члена сім`ї.

Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

До того ж зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що саме таку підставу його вселення до приміщення, яке займала ОСОБА_7 , зазначає позивач.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року, ОСОБА_1 виселено зі спірної квартири (справа № 490/1640/14-ц).

За такого, суд першої інстанції належним чином з`ясувавши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, обґрунтовано виходив із того, що позивач поселився у спірному житлі тимчасово, а не на постійне проживання у якості члена сім`ї, за відсутності передбаченої ч. 1 ст. 65 ЖК України згоди відповідачів Некрасових на вселення позивача у спірну квартиру.

З огляду на викладене, виходячи з положень ст.ст. 64, 65, 106 ЖК України, суд дійшов правильного висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач вселився до спірної квартири як член родини і під час його вселення ОСОБА_2 та її родина надали згоду на його вселення і проживання, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки таке належними та допустимими доказами не підтверджено.

Факт проживання позивача з 2005 року у спірній квартирі та оплата ним комунальних послуг не свідчить про набуття ним самостійного права користування житлом, його статус тимчасового жильця встановлено рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23 травня 2013 року, яким відмовлено в задоволенні його позову про визнання права користування спірною квартирою.

За такого, доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: І.В, Лівінський

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2019 року