Єдиний унікальний номер судової справи:468/1720/18-ц
Номер провадження: 22-ц/812/929/19
Категорія 27 Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

25 червня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Муругова В.В., у приміщенні цього суду того ж дня о 11 го. 18 хв., дата складання повного тексту 14 березня 2019 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (далі ПАТ АКБ «Індустріалбанк» або Банк), який є правонаступником ПАТ АБ «ЕКСПРЕС БАНК», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 14 серпня 2013 року уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №111820/363/к01, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 11 000 гривень зі сплатою 23 % річних за користування кредитом строком на 24 місяці з 14 серпня 2013 року по 14 серпня 2015 року.

Відповідачем не було сплачено станом на жовтень 2014 року платежі в розмірі 11 181 грн. 86 коп.

Позивач зазначав, що заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2014 року з відповідача стягнуто 11 181 грн. 86 коп. заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на умови договору та те, що рішення суду про сплату боргу перед банком було виконано лише в червні 2018 року, позивач просив стягнути з відповідача 12 132 грн. 46 коп., з яких: додатково нараховані відсотки та комісія з 31 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2018 року - 5 803 грн. 60 коп. та 1 760 грн. відповідно, 524 грн. 86 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1 829 грн. 99 коп. - пені за несвоєчасну сплату відсотків, 538 грн. 15 коп. - пені за несвоєчасну сплату комісії та 1 675 грн. 86 коп. - інфляційних втрат.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2019 року позов ПАТ АКБ «Індустріалбанк» задоволено частково.

-2-

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» в рахунок погашення втрат від інфляції та трьох процентів річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором № 111822/363/к01 від 11 березня 2013 року 2 134 грн. 67 коп. та судовий збір 317 грн. 16 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після винесення рішення про дострокове стягнення повної суми кредитної заборгованості кредитодавець втратив право нараховувати передбачені кредитним договором проценти, комісію та пеню, а має право на отримання компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми.

Вирішуючи спір, суд послався на висновки, що викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 28 березня 2018 року №1410цс18 у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року у справі №14-318цс18.

У квітні 2019 року Банк подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 5 803 грн. 60 коп. суми простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам, 1760 грн. суми простроченої заборгованості по нарахованій комісії, 524 грн.86 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1 829 грн. 99 коп. пені за несвоєчасне сплату нарахованих відсотків, 538 грн. 15 коп. пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії та ухвалити у відповідній частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач за умовами п.п. 1.1., 4.1, 4.2, 4.3., 6.2, 7.1 кредитного договору мав право нараховувати проценти за неправомірне користування кредитом та пеню за вказаний період на суму боргу.

Позивач вважав, що при ухваленні рішення судом не було враховано висновків щодо застосування норм права викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду в постановах від 23 травня 2018 року №910/1238/17, від 05 березня 2019 року № 5017/1987/2012.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 11 серпня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 111822/363/к01, відповідно до умов якого відповідач отримав 11 000 гривень на споживчі цілі, зобов`язавшись повернути отримані кошти не пізніше 14 серпня 2015 року.

Відповідно до п. 1.1., 1.4, 4.1., 4.2. кредитного договору №111822/363/к01 проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи з встановленої банком ставки у розмірі 23 процентів річних. Проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві - не враховується.

-3-

Згідно з п. 4.3 цього договору проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п. 1.4 договору та 15 процентів річних. Відповідно до п. 5.2.1. позичальник зобов`язувався використати кредит на зазначені в договорі цілі, сплачувати проценти за користування ним та інші платежі за договором, та повернути його кредитодавцеві в порядку та на умовах, визначених договором.

За змістом пунктів 7.1., 7.2 договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору у повному обсязі. Усі правовідносини, що виникають з договору або пов`язані з ним та не врегульовані ним, регулюються нормами чинного законодавства України.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитним договором. Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2014 року станом на 20 жовтня 204 року з відповідача достроково стягнуто 11 181 грн. 86 коп., з яких: 4 574 грн. тіло кредиту, 3 213 грн. прострочене тіло кредиту, 265 грн. 61 коп. заборгованість по процентам, 996 грн. 05 коп. заборгованість по простроченим процентам, 165 грн. заборгованість по комісії, 275 грн. заборгованість по простроченій комісії, 173 грн. 05 коп. пені за кредитом, 51 грн. 44 коп. пені за відсотками, 10 грн. 85 коп. пені за комісією, 257 грн. 96 коп. інфляційних втрат за кредитом, 79 грн. 32 коп. інфляційних втрат по процентам, 20 грн. 58 коп. інфляційних втрат за комісією та 1 100 штрафу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилаючись на умови кредитного договору просив стягнути з відповідача за період з 31 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2018 року суму боргу у сумі 12 132 грн. 46 коп., з яких: додатково нараховані відсотки та комісія - 5 803 грн. 60 коп. та 1 760 грн. відповідно, 524 грн. 86 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1 829 грн. 99 коп. - пені за несвоєчасну сплату відсотків, 538 грн. 15 коп. - пені за несвоєчасну сплату комісії та 1 675 грн. 86 коп. інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту згідно статті 625 ЦК України.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, на час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у листопаді 2014 року ПАТ «Акціонерний банк «Експрес - Банк» використав своє право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та змінив на власний розсуд строк виконання зобов`язання за договором від 14 серпня 2013 року, у зв`язку з чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинились. У зв`язку з тим, посилання банку на підставність нарахування платежів за кредитним договором з 31 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2018 року, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на нормах закону та умовах договору.

-4-

У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка передбачає наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), що вірно констатував суд першої інстанції.

Ураховуючи наведене, підстави для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача станом на 31 жовтня 2018 року згідно кредитного договору заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5 803 грн. 60 коп., 1 760 грн. комісії, 524 грн. 86 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1 829 грн. 99 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 538 грн. 15 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги банку про те, що проценти за користування простроченим кредитом, що встановлені п. 4.3 кредитного договору та нараховані за процентною ставкою 38 % річних з 31 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2018 року, є платою за користування коштами внаслідок порушення зобов`язання і ця умова кредитного договору відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, з урахуванням приведених правових позицій Великої Палати Верховного Суду.

Пунктом п. 4.3 кредитного договору передбачений порядок нарахування та сплати процентів за користування простроченою сумою кредиту в межах строку дії кредитного договору.

Проте, умови цього пункту договору не встановлюють плати (процентів) за користування кредитом, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, у разі зміни кредитодавцем порядку, умов і строку дії кредитного договору.

Отже, враховуючи ці обставини, на думку колегії суддів, кредитний договір не встановлює іншого розміру процентів після закінчення строку дії кредитного договору. Тому з урахуванням цих обставин посилання банку на правову позицію, викладену Верховним Судом України у постановах від 23 травня 2018 року № 910/1238/17, від 05 березня 2019 року №5017/1987/2012, є безпідставними, оскільки фактичні обставини у даній справі не є аналогічними.

До того ж, не заслуговують на увагу посилання банку на підставність стягнення пені за умовами кредитного договору, оскільки пункти 6.2 - 6.4 кредитного договору, які передбачають за прострочення позичальником визначеного строку (терміну) сплати кредиту, процентів за користування кредитом, комісії сплату пені, стосуються нарахування пені за період строку дії кредитного договору та не передбачають її нарахування після зміни строку виконання зобов`язання за договором від 14 серпня 2013 року. За такого, на думку колегії суддів, право кредитора нараховувати передбачені договором інші платежі за кредитом припинилось.

Оскільки до такого ж висновку дійшов і суд першої інстанції, то відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

-5-

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Зважаючи на результат апеляційного розгляду, понесені апелянтом судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складений 25 червня 2019 року.