Справа № 331/2686/15-ц
Провадження 2/331/42/2019
«18» червня 2019 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Антоненко М.В.
при секретарі Андрієнко С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка Валерія Михайловича про визнання нотаріальної дії неправомірною та стягнення компенсації за моральну шкоду, -
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2019 була частково задоволена позовна заява ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка Валерія Михайловича, стягнуто з приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка Валерія Михайловича на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень, понесених судових витрат у вигляді професійно-правничої допомоги у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень та у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу та відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 19.03.2019 по справі №331/2686/15 вказана апеляційна скарга прийнята до провадження, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16.04.2019 суд визначився, що з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції надав оцінку правомірності дій нотаріуса, разом з тим при ухваленні рішення судом першої інстанції у резолютивній частині не вирішено вимоги щодо визнання нотаріальної дії неправомірно. За таких обставин справа підлягає зняттю з апеляційного розгляду та направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення в справі щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій нотаріуса (визнання нотаріальної дії неправомірною).

В зв`язку з зазначеним справа направлена до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення по справі з приведенням резолютивної частині до вимог процесуального законодавства.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник не з*явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідач приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Сенченко В.М. та його представник в судове засідання не з*явилися. Від представника відповідача надійшла заява про перенесення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому процесі.

Суд, вивчивши заяву представника відповідача прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає, оскільки на її підтвердження представником відповідача не надано доказу, про те, що вона саме в цей час буде знаходитись в іншому судовому засіданні.

За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За таких обставин суд розглядає заяву без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу.

Відповідно до ч.3 ст.258 ЦПК України, розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Згідно з ст.259 ЦПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються в тому числі висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Як зазначено в Узагальненій судовій практиці розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні, затвердженій 07.02.2014 на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що

мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний:

-здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики;

-сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду;

-виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначено в ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог та під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

При цьому відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, судом першої інстанції досліджено обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача і заперечення відповідача та докази на їх підтвердження, фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, вирішені питання правовідносин сторін та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин, надано оцінку правомірності дій приватного нотаріуса.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, оцінивши надані сторонами належні та допустимі докази, враховуючи преюдиціальне значення рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2017 по справі №334/9037/14- ц та вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 (справа №334/2265/14к), суд дійшов висновку про те, що при оформленні доручення від імені позивача, відповідачем - нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко Валерієм Михайловичем, було допущено порушення вищенаведених вимог законодавства України про нотаріат, оскільки нотаріус прийняв для вчинення нотаріальних дій неналежний документ, не пересвідчився в однаковому розумінні значення сторонами умов правочину, його правових наслідків, відсутності стороннього впливу на волевиявлення позивачки, внаслідок чого неправомірно посвідчив відповідну довіреність.

Частиною 3 статті 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, за результатами досліджень як в сукупності так і по окремо, суд визнає, що дії приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка Валерія Михайловича щодо посвідчення довіреності від 23.04.2010 за № 902 не підпадають під ознаку правомірних, тому, керуючись завданням цивільного судочинства права ОСОБА_1 підлягають захисту.

Виходячи з наведеного, суд, керуючись ст.270 ЦПК України, ухвалюючи додаткове рішення,

ВИРІШИВ:

Доповнити рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2019 року за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка Валерія Михайловича про визнання нотаріальної дії неправомірною та стягнення компенсації за моральну шкоду, наступним.

«Визнати дії приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка Валерія Михайловича щодо посвідчення довіреності від 23.04.2010 за № 902 - неправомірними.»

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Антоненко