Номер провадження: 22-ц/813/3897/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 523/13890/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Олександрія Кепітал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрія Кепітал» про визнання факту припинення трудових відносин, стягнення заборгованості по заробітній платі, проведення повного розрахунку у зв'язку зі звільненням, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрія Кепітал» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Дяченко В.Г. об 11 годині 01 хвилині 12 листопада 2018 року, повне рішення складено 22 листопада 2018 року,

встановив:

У жовтні 2018 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати трудові відносини з відповідачем припиненими з 26.09.2018 р. на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП; 2) стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 07.09.2017 р. по 26.09.2018 р. у розмірі - 123 183,09 грн.; 3) стягнути з відповідача вихідну допомогк при звільненні в сумі 39 648, 30 грн.; 4) стягнути компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 16 208,50 грн. (а. с. 1 6).

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги невиконанням відповідачем умов трудового договору №2 укладеного 06.09.2017 р. між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олександрія Кепітал" (далі ТОВ).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 р. вищевказаний позов задоволено.

Визнано трудові відносини між ОСОБА_4 та ТОВ припиненими з 26.09.2018 р. у зв'язку зі звільненням ОСОБА_4 з посади фінансового директора на підставі пункту 3 статті 38 КЗпП та зобовязано ТОВ видати ОСОБА_4 оригінал трудової книжки із відповідним записом про її звільнення.

Стягнуто з ТОВ на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі за період з 07 вересня 2017 р. по 26 вересня 2018 р. у розмірі 123 183, 09 грн..

Стягнуто з ТОВ на користь ОСОБА_4 вихідну допомогу при звільненні в сумі 39 648, 30 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 16 208, 50 грн..

Стягнуто з ТОВ на користь держави судовий збір в сумі 704, 80 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у судовому засіданні представник ТОВ позо визнав. Підстав для неприйняття визнання позову суд не встановив (а. с. 28 31).

Директор ТОВ ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що позивач вводить суд в оману, надає сфальсифіковані докази до суду. Крім того вказує на неналежне сповіщення ТОВ про дату та час розгляду справи і неотримання позовної заяви відповідачем.

ТОВ представника у судове засідання не направило. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що доводи апеляційної скарги є суперечливими та такими, що не спростовують порушення відповідачем норм діючого трудового законодавства.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 підтримали викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 38, 94, 115, 116 КЗпП України) та процесуального (ст. ст. 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Між сторонами виникли трудові правовідносини.

Згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до протоколу судового засідання від 12.11.2018 р. (а. с. 26 27), представник ТОВ Волинщик Д.О. визнав позовні вимоги у повному обсязі по даній справі.

Пославшись на вимоги ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, так як судом першої інстанції ухвалено рішення про задоволення позову на підставі визнання позовних вимог представником ТОВ.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують дотримання вимог діючого законодавства під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції. З урахуванням доводів апеляційної скарги факт визнання представником ТОВ вимог позовної заяви апелянтом не спростовано.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог в порядку установленому ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Виходячи з вищевказаного, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апелянта, а також для прийняття доводів апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрія Кепітал»- залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 01 липня 2019 року.

Головуючий суддя: А.П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе