Справа № 464/1878/17 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/1034/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м.Львів

Справа № 464/1878/17

Провадження № 22-ц/811/1034/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого : Приколоти Т.І.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 28 листопада 2017 року (суддя Чорна С.З.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк » (тепер - Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК») до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановив:

ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся з позовом, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 липня 2008 року, на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі - продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, скерування коштів одержаних від реалізації, для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № KF 50826 від 17 липня 2008 року в розмірі 41 282,41 доларів США (що за курсом НБУ станом на 15 березня 2017 року складає 1 110 674,18 грн.); закріплення за ПАТ «ВіЕс Банк» прав управителя щодо предмета іпотеки; виселення відповідачів з квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17 липня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № KF 50826 зі змінами та доповненнями, згідно якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 50 000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 15 липня 2033 року (пункт 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору) під 12,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_4 укладено Іпотечний договір від 17 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, Дячуком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 7304, згідно якого відповідач ОСОБА_4 надав в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2008 року. Відповідач ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, отримані кредитні кошти не повернув, відсотки та комісію за кредитним договором не сплатив та допустив заборгованість за кредитним договором. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2017 року позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KF 50826 від 17 липня 2008 року в сумі 41282,41 доларів США (що за курсом НБУ станом на 15 березня 2017 року складає 1 110 674,18 грн.), звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 40,9 кв.м, житловою площею 20,0 кв.м, комора в підвалі 1,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 17 липня 2008, шляхом визначеним ст.38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 16, 18 іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі - продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти, одержані від реалізації, скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № KF 50826 від 17 липня 2008 року в розмірі 41 282,41 доларів США.

Закріплено за позивачем права управителя, щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб, визначених управителем, до майна, що передано в управління; укладення договорів оренди майна, переданого в управління, з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління, з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань, пов`язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв`язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях) з питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в тому числі але не виключно права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо) підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановлених чинним в Україні законодавством; інші права, необхідні для здійснення належного управління майном.

Виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.217 ЦПК України відстрочено виконання судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 .Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує, щопозивачем не доведено, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази (касовий документ, меморіальний ордер, тощо), які підтверджують видачу ОСОБА_4 кредиту у готівці в розмірі 50 000 доларів США з каси банку. В матеріалах справи відсутні касові документи про внесення ОСОБА_4 грошових коштів на кредитний рахунок, виписки з кредитного рахунку чи інші докази про наявність боргу у сумі 41 282,41 доларів США. Стверджує, що відповідачу кредит не видався.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 17 липня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № KF 50826 зі змінами та доповненнями, згідно якого банк надав відповідачу кошти в сумі 50 000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 15 липня 2033 року (пункт 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору) під 12,5% річних. Позивач зобов`язання по кредитному договору виконав у повному обсязі.

Відповідач подав заяву-анкету за змістом якої з умовами кредитування у банку, а також з проектом кредитного договору, з проектом договору про забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, ознайомлений та згідний; гарантував повернення отриманого кредиту всім належним йому майном та коштами, на які може бути звернуто стягнення в порядку, встановленому законодавством України.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір від 17 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 7304, згідно якого ОСОБА_4 надав в заставу банку (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , житловою АДРЕСА_3 знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 липня 2008 року.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із п.5.2.2, п.5.2.3, п.5.2.4 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути банку отриманий кредит в повному обсязі, в строк та у порядку, встановлені кредитним договором; сплатити банку проценти за користування кредитом розмірі та порядку, що встановлені кредитним договором; забезпечувати погашення кредиту відповідно до умов п.1.2 кредитного договору.

Відповідно до п.6.2 та п.6.3 кредитного договору за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст.ст. 599, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що відповідач умов кредитного договору належним чином не виконував, допустив порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, які встановлені умовами і правилами надання банківських послуг.

З матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості станом на 15 березня 2017 року вбачається, що загальна сума боргу за кредитом становить 41 282,41 доларів США, що згідно офіційному курсу НБУ еквівалентно 1 110 674,18 грн., з яких: 36 886 доларів США (992 391,86 грн.) - сума заборгованості по кредиту; 3 162,11 доларів США (85 074,34 грн.) - заборгованість по несплачених відсотках; 1 234,30 доларів США (33 207,97 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків.

Відповідачем інший розрахунок на спростування наведеного не наданий.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», ч.1 ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно із ст.ст. 546, 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що в свою чергу є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із п.14 іпотечного договору право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя з наступних підстав: у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем - боржником основного зобов`язання; у разі порушення іпотекодавцями обов`язків (умов) встановлених іпотечним договором.

Відповідно до п. 4 цього договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору.

Згідно із п.15 договору іпотеки ОСОБА_4 надіслано іпотечне повідомлення - вимогу за вих. №09-4/15810 від 13 вересня 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне за змістом положення міститься в п.16 іпотечного договору.

Встановлено, що договір іпотеки є чинним. Відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконує зобов`язання, передбачені кредитним договором (змінами і доповненнями до нього).

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2008 року, кошти від реалізації якої будуть скеровані в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № KF 50826 від 17 липня 2008 року в розмірі 41 282,41 доларів США.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Закон передбачає, що протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 цього Закону, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб`єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Встановлено, що позичальник отримав кредит в іноземній валюті на споживчі цілі - купівлю квартири (п.1 кредитного договору); загальна площа такого нерухомого житла, що перебуває в іпотеці становить 40,9 кв.м, а отже не перевищує встановлені Законом норми у 140 кв.м для квартири; дане житло використовується як місце постійного проживання ОСОБА_4 та його сім`ї; у власності останнього відсутнє, згідно реєстру прав власності на нерухоме майно, інше нерухоме майно; відповідачі не належить до категорії осіб, які є суб`єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», оскільки у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні правопорушення відомості щодо них відсутні.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій …», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Згідно із п. 4 Закону України «Про мораторій…» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Закон України «Про мораторій…» не є підставою для відмови в захисті порушених, визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. При цьому рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій…» не підлягає виконанню.

Відповідно до договору іпотеки, звернення стягнення та реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця. При цьому, сторонами договору було узгоджено загальну вартість предмету іпотеки (п.2 договору), а також обумовлено усі взаємні права та обов`язки, що виникають з моменту укладення договору.

Згідно із ч.1 ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього Закону.

Встановлено, що сторони іпотечного договору визначили, що загальна вартість предмета іпотеки згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19523982 виданого 14 липня 2008 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», реєстраційний номер: 9643761, становить 23 268 грн., то саме такий розмір слід зазначити як початкову ціну продажу предмета іпотеки.

Відповідно до ст.16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання, та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу».

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно із ч. 2 ст. 40 цього Закону встановлено певний порядок дій іпотекодержателя, зокрема, визначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок виселення громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, визначено і частиною 3 статті 109 ЖК України.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі п.20 іпотечного договору, позивачем надіслано відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомлення вимоги про звільнення предмету іпотеки за вих. № 10-3/803, № 10-3/804 від 19 січня 2017 року, однак вимоги залишені без виконання.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Зазначені положення законодавства підлягають застосуванню та можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням неповнолітніх у випадку коли договір іпотеки нерухомого майна, право на власності чи користування якого належить неповнолітньому, укладено без попередньої згоди органу опіки та піклування.

Встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5 на час укладення договору іпотеки у спірній квартирі не проживала, права користування чи власності на неї не набувала, а відтак, дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки не вимагався, у зв`язку з чим вищезазначені положення законодавства не поширюються на спірні правовідносини.

Згідно із ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст.26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову, однак рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій…» не підлягає виконанню.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367 п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2017 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 червня 2019 року.

Головуючий

Судді