ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/7573/18
Провадження № 22-ц/4820/1125/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: позивача та представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/7573/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника - адвоката Воєвідка Максима Ярославовича на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року у складі судді Шевцової Л.М. по цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житлом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зняти його з реєстрації. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказувала, що вона є власником житлового приміщення по АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстровані її дочка ОСОБА_3 та її колишній чоловік ОСОБА_1 Проте, в липні 2017 року шлюб між подружжям Пшетаковських розірвано. З червня 2016 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, але знятися з реєстрації в добровільному порядку не бажає, чим чинить їй перешкоди у користуванні власністю, оскільки вона позбавлена можливості отримувати субсидію та розпоряджатися належним їй майном.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року позов задоволено, визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , таким, що втратив право на користування житлом, а саме: будинком АДРЕСА_1 , вирішено питання щодо стягнення судових витрат, в решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не погодилися з таким рішенням суду подали апеляційну скаргу, в якій посилаються, на невірне застосовування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт та його представник зазначають, що суд порушив норми процесуального права, прийнявши до уваги заяву ОСОБА_2 про виправлення описки, якою вона фактично змінила предмет позову, в порушення вимог ст. 49 ЦПК України, оскільки просила визнати відповідача таким що втратив право на користування будинком АДРЕСА_1 , а не квартирою АДРЕСА_3 . Крім того, звертаючись до суду з позовом позивачем пред`явлено вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з посиланням на норми ст. 405 ЦК України, проте в розумінні положень Сімейного кодексу України та Житлового кодексу УРСР ОСОБА_1 не був членом сім`ї позивача, окрім того в ході розгляду справи було встановлено, що власником частини будинку, в якій зареєстрований відповідач є інша особа, яка не була залучена до розгляду справи в суді першої інстанції.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 просили скасувати рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 253,3 кв.м. та житлового будинку Б-1, загальною площею, 88,6 кв.м., перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6

ОСОБА_2 є власником 3/10 частин даного домоволодіння

АДРЕСА_1 домоволодіння визначено фактичний порядок користування житловими приміщеннями домоволодіння, які мають окремі входи, без виділення в натурі.

За згодою позивачки в 2009 році в даному домоволодінні було зареєстровано місце проживання дочки позивачки ОСОБА_3 , її чоловіка та відповідно зятя позивачки ОСОБА_1 .

В зв`язку з припиненням шлюбних стосунків з ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_1 з червня 2016 року, тобто більше року в домоволодінні АДРЕСА_1 не проживає

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 липня 2017 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано.

Таким чином з червня 2016 року по день подання позову 6 листопада 2018 року, тобто більше року, ОСОБА_1 без поважних причин в домоволодінні АДРЕСА_1 не проживає.

Згідно із частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст. 156 Житлового кодексу до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що свідчить про суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Факт не проживання ОСОБА_1 в домоволодінні АДРЕСА_1 більше року, підтверджується наявними в справі доказами : актами перевірки паспортного режиму від 19.10.2016 року, 24.05.2017 року; та 01.08.2018 року та іншими матеріалами справи.

Не спростував даного факту і сам відповідач, однак при цьому не наводить поважності причин не проживання в даному домоволодінні тривалий час.

З врахуванням викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані у справі докази, дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 як колишній член сім`ї позивача не проживає у житловому будинку без поважних причин понад один рік, внаслідок чого втратив право користування цим житлом.

Доводи апеляційної скарги, що в розумінні положень Сімейного кодексу України та Житлового кодексу УРСР ОСОБА_1 не був членом сім`ї позивача, а в ході розгляду справи було встановлено, що власником частини будинку, в якій зареєстрований відповідач, є інша особа, яка не була залучена до розгляду справи в суді першої інстанції слід відхилити.

Як встановлено судом ОСОБА_1 в розумінні ст. 64 Житлового кодексу являвся членом сім`ї позивача як її зять, який постійно проживав в шлюбі з дочкою позивачки і вони разом з позивачем вели спільне господарство.

Та обставина, що інші співвласники домоволодіння не були залученні до розгляду справи не впливає на правильність рішення суду, адже відповідач був зареєстрований в домоволодінні як член сім`ї позивача за її згодою, а не інших співвласників, і саме їй належить право на подання відповідного позову про втрату користування жилим приміщенням.

Не є підставою для скасування рішення посилання апелянта на порушення норми процесуального права у вигляді зміни предмету позову з визнання втрати права на користування квартирою АДРЕСА_4 .

За приписами ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Однак фактично предметом позову є визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в домоволодінні АДРЕСА_1 , тобто зміна позову ніяким чином не вплинула на правильність рішення суду та права відповідача.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Воєвідка Максима Ярославовича залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року.

Судді А.М. Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова