Ухвала

23 травня 2019 року

м. Київ

справа № 638/15685/16-ц

провадження № 61-9381ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року у справі за позовом комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року КП «Харківводоканал» звернулося з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість, інфляційні витрати та 3 % річних від простроченої суми за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 15 847,07 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року позов КП «Харківводоканал» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 10 634,69 грн з них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з травня 2013 року по травень 2016 року у розмірі 2 900,66 грн; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з травня 2013 року по травень 2016 року у розмірі 4 310,03 грн; інфляційні витрати у розмірі 3 077,97 грн; 3 % річних від простроченої суми - 346,03 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року змінено в частині визначення періоду та розміру заборгованості, що підлягає стягненню, викладено абзаци другий та третій резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 10 968,36 грн з них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з вересня 2013 року по серпень 2016 року включно у розмірі 3 087,38 грн; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з вересня 2013 року по серпень 2016 року включно у розмірі 4 456,98 грн; інфляційні витрати у розмірі 3 077,97 грн; 3 % річних від простроченої суми - 346,03 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

06 травня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року визначено в розмірі 1 921,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 15 847,07 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн Х 100 = 192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа має виняткове значення для заявника. Однак Верховним Судом перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження у малозначній справі та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2019 року у справі за позовом комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько