Ухвала

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 1505/10796/2012-ц

провадження № 61-21588св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішення Апеляційного суду Одеської області

від 13 березня 2003 року про стягнення із ОСОБА_2 шкоди, завданої йому злочином, у загальній сумі 20 504,79 грн, виконано лише 02 листопада 2012 року. Зазначав, що внаслідок тривалого неповернення відповідачем коштів вони значно знецінилися. Крім того, він був вимушений витрачати свій вільний від роботи час, здоров`я та грошові кошти на організацію зустрічей з ОСОБА_2 , проведення телефонних розмов тощо. Такі протиправні дії відповідача принизили його особисту честь і гідність та завдали моральні страждання.

Посилаючись на вказані обставини та статті 23, 625 ЦК України, ОСОБА_1 просив стягнути із відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних у загальному розмірі 47 144,54 грн, моральну шкоду у розмірі 22 001,01 грн та понесені судові витрати, пов`язані із судовим збором та витратами на правову допомогу.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 24 квітня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що до спірних правовідносин неможливо застосувати положення частини другої статті 625 ЦК України, оскільки грошові кошти, стягнуті на підставі судового рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 березня

2003 року на користь позивача, не є грошовим зобов`язанням у розумінні положень статті 509 ЦК України. Крім того, відмовляючи у стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту заподіяння такої шкоди, моральних страждань, втрат немайнового характеру позивачем зі сторони відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2013 року у частині відмови ОСОБА_1 у позовних вимогах до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 24 783,79 грн та три відсотки річних у розмірі 7 411,51 грн, а всього 32 195,30 грн. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2013 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди залишено без змін. Відмовлено ОСОБА_1 у стягненні витрат на правову допомогу з ОСОБА_2 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що боржник ОСОБА_2 відповідає за порушення грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду апеляційної інстанції від 13 березня 2003 року про стягнення шкоди, завданої позивачу злочином, у загальній сумі 20 504, 79 грн, яке належним чином не виконувалось відповідачем із моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання, а саме із грудня 2004 року до 02 листопада 2012 року, тобто майже 7 років 11 місяців, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та три відсотки річних, які є складовою частиною грошового зобов`язання. У частині відмови у стягненні моральної шкоди апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки частиною другою статті 625 ЦК України не передбачено стягнення моральної шкоди, а норма статті 23 ЦК України, на яку послався відповідач, правовідносини сторін не регулює.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що дія частини другої статті 625 ЦК України про обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюються на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, у цьому випадку шкоди завданої злочином. Отже, матеріальна шкода завдана злочином не підпадає під дію статті 625 ЦК України, а тому правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення індексу інфляції та 3 % річних відсутні.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_2

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою

від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану цивільну справу передано до Верховного Суду.

15 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позову у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 у добровільному порядку виплачена суми стягнута рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2016 року. Наслідки відмови від позову йому відомі та зрозумілі.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до пункту 4 частини першої, частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

У зв`язку із поданням ОСОБА_1 заяви про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, суд касаційної інстанції приймає відмову позивача від позову, визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та закриває провадження у справі. Підстав для неприйняття відмови позивача від позову не встановлено.

Керуючись статтями 255, 408, 409, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди.

Визнати нечинними рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 квітня 2013 року та рішення Апеляційного суду Одеської області

від 23 серпня 2016 року.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик