Провадження № 22-ц/812/1132/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. Миколаїв

справа № 490/1358/14-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Цуркан І.І.,

переглянувши в апеляційному порядку подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2019 року, постановлену суддею Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду (повна ухвала складена того ж дня),

У С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївський області (далі - державний виконавець) звернувся з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

В поданні зазначено, що на виконанні в Центральному ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_2 , загальна сума за яким станом на квітень 2019 року складає 191 123,50 грн., в тому числі заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 39 674 грн. Рішення судів не виконуються. Транспортний засіб, зареєстрований за боржником, оголошено в розшук. Відомості про наявність відкритих рахунків на ім`я боржника або про отримання доходів відсутні.

Посилаючись на те, що боржникові належить ј частка квартири АДРЕСА_1 , але право власності на неї в установленому порядку за ОСОБА_2 не зареєстроване, державний виконавець просив звернути стягнення на нерухоме майно боржника відповідно до статті 50 Закону «Про виконавче провадження» та статті 440 ЦПК.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2019 року у відкритті провадження за поданням державного виконавця відмовлено відповідно до пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК.

Ухвала суду мотивована тим, що в червні 2018 року державний виконавець звертався з аналогічним поданням, посилаючись на ті ж підстави звернення до суду. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2018 року, яка набула законної сили, у задоволенні подання відмовлено. Будь-яких нових обставин в поданні державного виконавця не зазначено.

В апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_1 просила ухвалу скасувати, посилаючись на помилковість висновку суду про наявність судового рішення у справі про той самий предмет та підстави подання. Апелянт зазначала, що збільшення суми заборгованості за аліментами свідчить про зміну предмету та підстав звернення державного виконавця, що свідчить про відсутність підстав для відмови у відкритті провадження за статтею 186 ЦПК.

Заявник правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

В судове засідання апеляційного суду з`явився державний виконавець. Справу розглянуто у відсутності сторін виконавчого провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, є таке, що набрало законної сили, рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (пункт 5 частини 1 статті 119 ЦПК). Такими будуть юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які регулюють спірні відносини. Предметом позову є матеріальна-правова вимога позивача до відповідача, яка опосередковується спірними правовідносинами (суб`єктивним правом позивача та відповідача).

Такими правилами регулюються процесуальні відносини в позовному провадженні, яке характеризується наявністю спору про право та наявністю протилежних сторін такого спору.

Судове провадження за поданнями (заявами) державного (приватного) виконавця регулюється нормами розділу VI ЦПК, яким передбачено розгляд судом процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень.

Звернення судових рішень до виконання є такою складовою частиною примусового виконання (виконавчого провадження), яка зумовлюється необхідністю вчинення певних процесуальних дій судом як обов`язкової підстави для здійснення подальших виконавчих дій органами виконавчої служби.

З такими поданнями виконавець звертається до суду не для вирішення спору, а на виконання своїх повноважень, передбачених Законом «Про виконавче провадження».

Норми розділу VI ЦПК не містять переліку процесуальних дій, які має вчинити суд, отримавши подання державного виконавця. Не містять ці норми і посилань на можливість застосування до цих правовідносин загальних правил цивільних проваджень.

При цьому характер відносин, які регулює цей розділ ЦПК, в тому числі відсутність спору та сторін, а також особливості розгляду подання виконавця, зокрема питання про звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника (пункт 11 статті 440 ЦПК), свідчать про наявність таких відмінностей цих відносин від процесуальних відносин в інших провадженнях цивільного судочинства (наказне, позовне, окреме), які перешкоджають автоматичному застосуванню до них норм, передбачених цими видами цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що в червні 2018 року державний виконавець звертався до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстроване в установленому порядку, а саме ј частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.139-141).

Ухвалою Центрального районного суду від 19 червня 2018 року у задоволенні подання відмовлено з підстав ненадання виконавцем достатніх доказів, що, на думку суду, перешкоджає застосуванню правил статті 440 ЦПК (а.с. 161-164).

У квітні 2019 року державний виконавець звертається з аналогічним поданням (а.с.167-169), посилаючись на наявність підстав, передбачених статтями 440 ЦПК та статтею 50 Закону «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Виходячи з наведеного вище аналізу правовідносин, врегульованих розділом VI ЦПК, апеляційний суд вважає, що відмова суду у задоволенні аналогічного подання не позбавляє виконавця права на повторне звернення з таким же поданням та не може бути підставою для застосування до цих правовідносин правил позовного провадження, зокрема статті 186 ЦПК.

До того ж, зі змісту оскаржуваної ухвали суду від 25 квітня 2019 року вбачається, що основною перешкодою у розгляді подання суд вважає не стільки аналогічний зміст подання (бо зміст подання завжди має відповідати тільки положенням статті 50 Закону), скільки долучення до нього тих самих документів, які долучались до подання в 2018 році та які вже бути оцінені судом.

Але недоведеність підстав для застосування статті 440 ЦПК не може бути підставою для відмови у розгляді подання державного виконавця, а може лише вплинути на його розгляд по суті.

Отже, апеляційний суд не може погодитись з застосуванням судом першої інстанції правил статті 186 ЦПК до подання державного виконавця, поданого відповідно до статті 440 ЦПК та статті 50 Закону, що є підставою для скасування ухвали суду від 25 квітня 2019 року для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2019 року скасувати, подання направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 24 червня 2019 року.