Провадження № 2/761/3296/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Мальцева Д.О.,

за участю секретаря Фецяк Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва, в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24 березня 2018 року по 26 березня 2019 року в сумі 327 845,08 грн. та понесені судові витрати в тому числі витрати на правову допомогу, у сумі 19 330, 50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2016 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі 444 396, 63 грн. У вказаній частині рішення підлягало негайному виконанню в частині виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Рішення суду набрало законної сили 08.07.2016, 18.07.2016 позивачем отримано виконавчий лист. 05.08.2016 державним виконавцем постановою відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом позивача. Вказана постанова в подальшому була скасована. Крім того, відповідачем також оскаржувалось рішення суду від 08.07.2016, яке за результатами апеляційного та касаційного перегляду в частині виплати середнього заробітку було залишене без змін. Після повернення справи з касаційної інстанції позивачем було видано виконавчий лист про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За вказаним виконавчим листом 06.01.2017 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження. Рішення суду в частині стягнення з відповідача коштів було виконано останнім лише 04.04.2017. Рішення в частині поновлення на роботі на час звернення до суду із вказаним позовом відповідачем не виконано взагалі. У зв`язку з чим, позивач на підставі ст.236 КЗпП України, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2017, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2017 по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позовні вимоги задоволено частково. Крім того, рішенням встановлено факт невиконання рішення суду без поважних в частині поновлення позивача на займаній посаді. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2018, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.10.2018 позовні вимоги позивача задоволено, стягнуто з відповідача на користь останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу до 20.12.2017. Вказаним рішенням також було встановлено факт невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивача на займаній посаді без поважних причин. При цьому, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, позивач посилається на ст. 236 КЗпП України та вважає, що середній заробіток за час затримки відповідачем виконання рішення суду в частині поновлення на роботі має бути сплачений останньому та становить за період з 24.03.2018 по 26.03.2019 (по день винесення рішення суду), в сумі 372 344, 87 грн. Крім того, позивач протягом періоду, за який просить стягнути вказані суми на свою користь, починаючи з 19.03.2018 по теперішній час працює на посаді директора ТОВ «Інститут транспортних стратегій», де отримує заробітну плату, та яка за вказаний період становить 44 499,79 грн. Відтак, станом на 26.03.2019 сума невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу становитиме 327 845,08 грн. (372 344,87 грн. - 44499,79 грн.). У зв`язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача в своєму відзиві заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що оскільки позовні вимоги позивача рішенням суду від 08.07.2016 були задоволені в частині поновлення на роботі, його обов`язком було негайно після оголошення судового рішення, з`явитися на своє робоче місце та приступити до виконання своїх трудових обов`язків. При цьому, позивачу відомий графік роботи ДТГО «Південно-Західна залізниця». Також вказав про те, що оскільки позивач обіймав вже інші посади, не з`являвся на своє робоче місце у відповідача, то, відповідно в останнього не було наміру приступити до виконання своїх трудових обов`язків на посаді начальника державного підприємства - ДТГО «Південно-Західна залізниця» і твердження позивача про його не допуск до виконання трудових обов`язків є неправдивим та не відповідає дійсним обставинам. Крім того, відповідач вважає, що роботою позивач був забезпечений. При цьому, у відповідача як у роботодавця відсутній обов`язок щодо розшуку свого працівника та примусового приводу його на робоче місце. В рішенні місцевого суду від 08.07.2016 також не вбачається, на кого саме з відповідачів (оскільки позов був пред`явлений до декількох відповідачів) покладено обов`язок щодо поновлення позивача на роботі та хто з відповідачів є особою, зобов`язаною за виконавчим документом. Щодо обов`язку відповідача про «внесення відповідного запису до трудової книжки стягувана», жодна норма права не встановлює обов`язку та порядку витребування трудової книжки стягувана у нового роботодавця за місцем основної роботи позивача на момент виконання рішення суду.При цьому, станом на дату розгляду вказаного позову у суді, виконавчого провадження щодо поновлення позивача на посаді начальника ДТГО «Південно-Західна залізниця», не існує. Крім того, у зв`язку із закінченням строку дії контракту з 14.02.2017, виконання рішення суду в частині поновлення позивача на займаній посаді у відповідача є неможливим. Позивач вказує, що його право на працю порушено виданням незаконних наказів та розпоряджень про його звільнення. Суд захистив право ОСОБА_1 , прийнявши рішення про його поновлення та допустив у цієї частині негайне виконання судового рішення. З врахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушених прав, більш того позивач взагалі не довів жодним доказом про дійсні порушення його прав після винесення рішення по суті поновлення його на посаді.

11.12.2018 по справі відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи.

06.02.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

08.02.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

26.03.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

26.03.2019 від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

26.03.2019 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача.

В судове засідання позивач, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Через канцелярію суду представник позивача надав заяву, відповідно до якої справу просив розглядати за відсутності позивача, його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2016 позивні вимоги ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», Голови комісії з реорганізації у зв`язку із злиттям ДТГО «ПЗЗ», задоволено частково, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника ДТГО «ПЗЗ» з 25.03.2015 року на умовах, визначених Контрактом № 5-IV від 13.02.2012, укладеного між Міністерством інфраструктури України та ОСОБА_1 та Додатковими угодами до Контракту.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.09.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2016 в частині, що стосується поновлення позивача на займаній посаді рішення Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін.

Оскільки в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» з 25.03.2015 допущено негайне виконання рішення суду, позивач 18 липня 2016 року отримав виконавчий лист щодо виконання рішення суду в цій частині.

04.08.2016 постановою державного виконавця було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2016, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.10.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017, постанову державного виконавця від 04.08.2016 визнано неправомірною та скасовано.

Крім того, 02.08.2017 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі 285 005, 93 грн.

Вказаним рішенням суду, зокрема, встановлено той факт, що рішення суду від 08.07.2016 не виконано без поважних причин. Середній заробіток стягнуто з відповідача по 02.08.2017.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2017 вказане рішення суду залишено без змін.

Крім того, 29.05.2018 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.10.2018, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі за період з 03.08.2017 по 23.03.2018 в сумі 206 930, 28 грн.

Вказаним рішенням суду, зокрема, також встановлено той факт, що рішення суду від 08.07.2016 не виконано відповідачем без поважних причин.

Постановою Верховного Суду відмовлено відповідачу у відкритті провадження за касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2018 та на постанову Київського апеляційного суду від 31.10.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Положеннями ст. 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

Згідно п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 р. у справі N 6-435цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ч. 1, 4 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

З врахуванням наведеного, в судовому засіданні встановлено, що представником відповідача не надано до матеріалів справи доказів того, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08.07.2016 про поновлення ОСОБА_1 на роботі відповідачем виконано чи того, що відповідачем вчинялись будь-які дії, спрямовані на виконання вище вказаного рішення.

При цьому, суд також не приймає до уваги заперечення представника відповідача з приводу заявлених позовних вимог, оскільки вони не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.

Стаття 236 КЗпП України не містить застережень з приводу того, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, в разі, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі, чи інших дій, спрямованих на безпосереднє виконання своїх посадових обов`язків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду суд враховує наступне.

Відповідно до Розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 від 25.05.2015 № ПА-5/250 та довідки від 16.06.2017 № Н-3/36-Р, середньогодинна заробітна плата становить 185, 94 грн.

З відповіді на адвокатський запит представника позивача від 16.06.2017 № Н-3/36-Р вбачається, що середньогодинна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Становить 185, 94 грн.

Крім того, для працівників Управління залізниці розпорядженням Південно-Західної залізниці від 03.11.2014 №Н-2/49і затверджено графік роботи на 2015 рік при п`ятиденному робочому тижні з двома вихідними днями, графом дотримується норма часу сорокагодинного робочого тижня, при цьому, тривалість щоденної роботи нерівномірна (понеділок-четвер - 8, 25 год., п`ятниця - 7 год.). нарахування заробітної плати працівникам Управління залізниці здійснюється погодинно та пропорційно відпрацьованого часу.

Відповідно до Довідки про середній заробіток від 27.11.2018, № 2, середньоденна заробітна плата працівника з розрахунку на 1 робочий день (вересень 2018р. - 3 723, 00 грн., кількість робочих днів - 20, жовтень 2018 р. - 3 723, 00 грн., 22 робочих дні, а всього 7 446, 00 грн., 42 робочих дні) становить 177, 29 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач з 19.03.2018 по теперішній час працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІНСТИТУТ ТРАНСОПРТНИХ СТРАТЕГІЙ» на посаді директора (згідно Довідки про доходи від 27.11.2018 № 1 та копії трудової книжки позивача).

З врахуванням наведеного, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, знаходить його обґрунтованим.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24 березня 2018 року по 26 березня 2019 року в сумі 327 845,08 грн. (з вирахуванням 44 499,79 грн. - заробітної плати, яку позивач отримував та отримує на іншій роботі).

Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається матеріалів справи, Позивачем на підтвердження понесених витрат надано Договір № 1-06/2015 про надання послуг адвоката від 15.06.2015, укладеного між позивачем та адвокатом Шульга Надією Анатолівною.

Так, п. 4.1. Договору, послуги адвоката за цим Договором визначаються сторонами додатковою Угодою.

При цьому, до матеріалів справи такої Угоди надано не було.

Крім того, до матеріалів справи позивачем надано Акт № 1 виконаних робіт та наданих послуг за Договором № 1-ц/2015 від 15.06.2015 про надання послуг адвоката, складеного 05.12.2018, в якому вказаний перелік послуг, що були надані адвокатом Шульгою Н.А.

Разом з тим, суд позбавлений можливості встановити, що вказаний Акт стосуєть Договору про надання правової допомоги, укладеного з позивачем, оскільки номер Договору, вказаний в Акті - Акт не відносить до Договору про надання правової допомоги, оскільки номери Договору, вказаного в Акті (№ 1-ц/2015 від 15.06.2015) не співпадає з номером Договору, укладеного між позивачем та адвокатом (1-06/2015).

При цьому, до матеріалів справи також не надано доказів (копій квитанцій, чеків тощо), які б підтверджували ту обставину, що позивач поніс витрати на правову допомогу в сумі 19 330, 50 грн.

Відтак, при вирішенні питання про розподіл судових витрат судом не встановлено, що вказані витрати понесені позивачем у зв`язку із розглядом зазначеної справи, а тому вимога в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 3278, 45 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 116, 116, 117, 235-237-1 КЗпП України, ст.4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 274, 275, 279, 352-355, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Лисенка, 6, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , і.п.н. - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24 березня 2018 року по 26 березня 2019 року в сумі 327 845, 08 грн.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Лисенка, 6, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 3278, 45 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягненні суми середнього заробітку за один місяць.

В частині задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: