КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8119/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Київ

Справа № 759/5302/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 ,на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року, постановлене у складі судді Величко Т.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора - про зняття арешту з майна,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23.11.2017 року для прийняття спадщини позивач звернулась із заявою до державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. 25.11.2017 року нотаріус прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №9449/02-31 від 25.11.2017 року. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на частину земельної ділянки, площею 0,0863 гектарів, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з накладеним арештом на зазначений житловий будинок.

Відповідно до пункту 4.17 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 104869558, виданою 23.11.2017 року Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою, на будинок накладено арешт на підставі листа Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 21.01.1998 року за № 046-75 (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 1407132 від 25.10.2004 року, накладений Першою київською державною нотаріальною конторою.

На звернення позивача до Державного архіву м. Києва з запитом щодо надання документу, на підставі якого був накладений арешт, а саме листа Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 21.01.1998 року за № 046-75, повідомлено, що такого листа не виявлено. Як зазначено у відповіді Державного архіву м. Києва, у додатково переглянутій справі №577, що має назву «Накази №№ 1-42 начальника управління з основної діяльності» за період з 12 січня - 8 грудня 1998 року відомостей про «лист УКБ Київської міської державної адміністрації від 21.01.1998 р. №046-75 про арешт нерухомого майна - домоволодіння по АДРЕСА_1 не виявлено.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що висновок суду про те, що позивач помилився із способом захисту порушеного права є безпідставним, адже позивач звернувся до суду з позовом, обравши конкретний спосіб захисту свого права, а саме - зняття арешту у судовому порядку, оскільки позбавлений можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини у зв`язку з існуючим арештом та неможливістю зняти арешт в іншому (позасудовому) порядку.

Зазначає, що Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було у своєму відзиві підтверджено, що саме вони є фактичним правонаступником Головного управління капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та є належним відповідачем у даній справі.

Сам факт відсутності у Департаменті будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документу, який став підставою для накладення арешту (листа №046-75 від 21.01.1998 року) не є підставою вважати Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) неналежним відповідачем у даній справі. Звертає увагу на те, що Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у своєму відзиві жодним чином не заперечував проти задоволення позову позивача. Більше того, у відзиві було детально описано всю хронологію подій накладення арешту на будинок.

В судовому засіданні представник позивача Литвин М.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши думку учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач помилився із способом захисту порушеного права та звернувся із позовом до неналежного відповідача.

Однак колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблений з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була власником Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та частини земельної ділянки, площею 0,0863, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

14 липня 2008 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П., зареєстрований в реєстрі № 5643, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 .

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. з відповідною заявою.

Постановою державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на частину земельної ділянки, площею 0,0863, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з накладеним арештом на зазначений житловий будинок та невизначеною частиною в спільному праві власності на зазначену земельну ділянку.

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що 25 жовтня 2004 року Першою київською державною нотаріальною конторою на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт нерухомого майна на підставі листа Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 21.01.1998 року за № 046-75.

За зверненнями до Першої київської державної нотаріальної контори та Державного архіву м. Києва про надання відомостей щодо накладення арешту на зазначений житловий будинок на підставі листа Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 21.01.1998 року за № 046-75, встановити таку інформацію не виявилось можливим.

З відзиву на позовну заяву та копій документів до нього, поданого Головним управлінням капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації в особі правонаступника Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вбачається наступне.

Відповідно до підпункту 1.5 пункту 1 рішення Київської міської ради від 15.03.2012 № 198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації)» Головне управління капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно із підпунктом 2.7 пункту 2 вищезазначеного рішення, Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) перейменовано у Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до пункту 1 рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 25 грудня 1989 року № 1145 «Про надання жилих приміщень громадянам, будинки яких підлягають знесенню у зв`язку з будівництвом дороги та інженерних мереж XVI кварталу житлового масиву Біличі», виконавчий комітет Київської міської Ради народних депутатів зобов`язав управління по обліку, розподілу житлової площі і керівництво ЖБК відселити громадян з будинків, що підлягають знесенню у зв`язку з будівництвом дороги та інженерних мереж XVI кварталу житлового масиву Біличі, які підлягають відселенню у кількості 94 осіб, згідно із списком. Відселення провести у 1990 році, виходячи з наявної жилої площі в районі відселення, зокрема, з вулиці Мальовничої , 22.

Згідно із підпунктом 2.1. та 2.3. пункту 2 вказаного рішення, голову Управління капітального будівництва виконкому міськради зобов`язано сплатити власникам будинків, зазначених в пункті 1 цього рішення вартість зелених насаджень, жилих будинків, будівель та пристроїв, згідно з актами оціночної комісії, затвердженими виконкомом Ленінградської районної Ради народних депутатів, або надати їм право використовувати матеріали від розбирання будинків, будівель та пристроїв за своїм розсудом; після відселення громадян будинки, зазначені у пункті 1 цього рішення, знести.

Пунктом 7.25 рішення Київської міської ради народних депутатів від 05 березня 1992 року № 35 «Про збереження малоповерхової садибної забудови в м. Києві та вдосконалення порядку використання її території» внесено зміни в усі рішення міськвиконкому щодо відселення із власних будинків з вилученням земельної ділянки, які були прийняті, але не виконані до 15 березня 1991 року.

В підпункті 7.18 пункту 7 рішення Київської міської ради від 05 березня 1992 року № 35 зазначено: вирішити в установленому законодавством порядку питання про відселення з будинків, що розташовані на земельних ділянках і районі садибної забудови, що підлягають вилученню для державних і громадських потреб,власників будинків, які отримали ордери на квартири у будинках, що були введені в експлуатацію на час дії ордера.

Рішенням Київської міської ради народних депутатів від 05 березня 1992 року № 35 затверджено: перелік районів малоповерхової садибної забудови в м. Києві та умови їх використання; тимчасове положення про порядок вирішення типових земельних та майнових питань між власником індивідуального будинку і замовником будівництва, який діє за рішенням та дорученням Київради; перелік земельних ділянок і домоволодінь в районах садибної забудови, які вилучаються згідно з порядком, встановленим Київрадою.

В Переліку земельних ділянок і домоволодінь в районах садибної забудови, які вилучаються згідно з порядком, встановленим Київрадою, відсутня земельна ділянка за № 22, що розташована на АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, у зв`язку із перебуванням спадкового майна під арештом, чим порушуються її права згідно ст. 1297 ЦК України щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та законного оформлення права власності на нерухоме майно і його наступної державної реєстрації, які підлягають відновленню на підставі п.3 ч. 2 ст.16 ЦПК України (припинення дії, яка порушує право).

Отже, суд першої інстанції, при вирішенні справи, не повною мірою з`ясував та дослідив обставини, що мають значення для справи та входять у предмет доказування, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку неправильно обраним способом захисту.

Висновок суду щодо неналежного відповідача є необґрунтованим, оскільки Управління капітального будівництва, на підставі листа якого було накладено арешт на житловий будинок, відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 26 листопада 2001 року № 2524 «Про ліквідацію управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації», Управління капітального будівництва ліквідовано без правонаступника.

Разом з тим, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Головне управління капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) як юридична особа перебуває у стані припинення, проте на даний період часу фактично не ліквідоване.

Частиною 1 ст.316 ЦК України, передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїй майном.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п. 34 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справа про захист права власності та інших речових прав» право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК).

Пунктом 36 вищезазначеної постанови роз`яснено, що за змістом статті 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Згідно з ч. 3 ст. 321 ЦК України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється в судовому порядку у разі примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності.

Разом з тим, представником відповідача не надано до суду даних про те, що у період з 1998 року по даний час було здійснене примусове відчуження земельної ділянки у ОСОБА_3 , 1924 року народження, для суспільних потреб.

Згідно з рішенням Київської міської ради народних депутатів від 05 березня 1992 року № 35 «Про збереження малоповерхової садибної забудови в м. Києві та вдосконалення порядку використання її території» та затвердженим ним Переліком земельних ділянок і домоволодінь в районах садибної забудови, які вилучаються згідно з порядком, встановленим Київрадою, відсутня земельна ділянка за АДРЕСА_1 .

Про ту обставину, що земельна ділянка АДРЕСА_1 була виключена із Переліку земельних ділянок, які вилучаються Київською міською радою для суспільних потреб, свідчить також те, що рішенням Київської міської ради № 215/316 від 22 квітня 1999 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,0863 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , була передана ОСОБА_3 у спільну власність, про що видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 18 липня 2000 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 75-2-02322.

Враховуючи викладене, оскільки арешт, накладений 25 жовтня 2004 року Першою київською державною нотаріальною конторою на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вичерпав себе, а його наявність створює позивачу перешкоди у отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом та законного оформлення права власності на нерухоме майно, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Отже, висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову про зняття арешту з майна.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 1407132 від 25.10.2004 року, накладений Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі листа № 046-75 Управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 21 січня 1998 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.