Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 754/14768/15-ц

провадження № 61-2958св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року у складі судді Панченко О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2004 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2013 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю, а він у добровільному порядку надавав фінансову допомогу на повноцінне забезпечення розвитку дітей, проводив з дітьми багато часу, опікувався їх вихованням та сприяв розумовому розвитку.

Протягом двох останніх років діти не відвідували дитячий заклад, мають пригнічений психологічний стан, весь час проводять у мечеті, оскільки мати проживає у цивільному шлюбі із чоловіком мусульманського віросповідання, прийняла його віру та влаштувалась працювати у мечеті.

Відповідач ОСОБА_4 перешкоджає йому бачитись з дітьми та піклуватись про них. На його рішення про повернення дітей та захист прав батька вплинуло вчинення відповідачем без його згоди в домашніх умовах сину хірургічної операції з усування частини крайньої плоті чоловіків, що підтверджується довідкою Васильківського районного шкіряно-венерологічного відділення від 25 серпня 2015 року.

18 червня 2013 року між ним та ОСОБА_4 був укладений нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, за умовами якого передбачено місце проживання дітей за місцем проживання матері та право батька зустрічатись і без перешкод спілкуватися з дітьми, зокрема, у будь-який день тижня та у будь-який час, а за попередньою домовленістю з матір`ю, брати дітей до себе за місцем свого проживання у будь-які дні. За умовами вказаного договору встановлено обов`язок матері піклуватись про здоров`я дітей, брати участь у їх вихованні, забезпечити дітям достатній рівень освіти незалежно від стосунків батьків та не перешкоджати спілкуванню дітей з батьком. Відповідач умови договору не виконує, що є підставою для його розірвання.

Позивач просив визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 . Визнати договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 18 червня 2013 року, укладений між ним та ОСОБА_4 , розірваним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання батька ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Визнано укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 18 червня 2013 року, розірваним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахування виключних обставин у справі, інтересів малолітніх дітей та забезпечення надалі можливості їх всебічного морального, духовного, культурного, фізичного та психічного розвитку, визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком максимально відповідає інтересам неповнолітніх дітей. Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з досліджених доказів, зокрема, показань свідків, на підставі яких встановив невиконання матір`ю встановленого законодавством та договором обов`язку щодо виховання дітей. Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про розірвання договору з тих підстав, що надалі виконання сторонами договору на визначених у ньому умовах є неможливим, оскільки відповідач не виконує його умови.

Короткий зміст судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що саме батько забезпечить кращі інтереси дітей з метою реалізації їх прав на освіту, всебічний розвиток, здоров`я, виховання в оточенні любові і поваги. Відповідач не виконує належним чином умови договору щодо участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними. Враховуючи те, що подальше виконання сторонами договору на визначених у ньому умовах є неможливим, він підлягає розірванню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не виконував своїх батьківських обов`язків у повному обсязі; встановленими у справі обставинами не доведено твердження позивача про створення йому відповідачем перешкод у спілкуванні з дітьми; висновок Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації є незаконним, необґрунтованим та дискримінаційним по відношенню до мусульман та суперечить інтересам дітей; діти не сприймають бабусю та дідуся (батьків позивача) як близьких членів родини та не хочуть проживати разом з батьком та бабусею, а навпаки хочуть проживати з матір`ю; суди безпідставно не взяли до уваги дослідження Міжнародного гуманітарного центру «Розрада»; суди належним чином не встановили чи буде життя дітей разом з батьком краще ніж з матір`ю.

У травні 2019 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

18 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник К. В., за умовами якого місцем проживання дітей сторони визначили місце проживання матері (пункт 1.3 цього договору).

Відповідно до пункту 2.1 цього договору батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дітьми, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю, брати дітей до себе за місцем свого проживання у будь-які дні.

Відповідно до витягу з протоколу від 01 жовтня 2015 року № 18 засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (т. 1 а. с. 108-109) про визначення місця проживання малолітніх, батько дітей ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , матір дітей ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Матір дітей з 2013 року проживає з ОСОБА_9 , а з 06 червня 2015 року перебуває з ним у шлюбі.

Малолітні діти зареєстровані та проживають разом з матір`ю ОСОБА_4 та вітчимом за адресою: АДРЕСА_3 .

За місцем проживання батьків та дітей проведено обстеження житлово-побутових умов та складено акти: умови для виховання, розвитку та проживання дітей відповідають вимогам.

Згідно з довідками та характеристиками батьки дітей працюють, мають самостійний дохід та характеризуються позитивно.

Між батьками дітей був укладений нотаріальний договір про утримання дітей, а також договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей.

Зі слів батька дітей, ОСОБА_1 після одруження матері дітей вона порушує договір, не надає йому можливості бачитися з дітьми, взагалі питання спілкування дітей з ним вирішує теперішній чоловік матері дітей. Також батько зазначив, що малолітню дочку ОСОБА_7 змушують носити хіджаб, а малолітньому сину ОСОБА_8 зробили усування частини крайньої плоті чоловіків у домашніх умовах, про що свідчить довідка Васильківського районного шкіряно-венерологічного відділення.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 жовтня 2015 року щодо визначення місця проживання дітей орган опіки вважав за доцільне проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 01 жовтня 2015 року № 18, т. 1 а. с. 33-38).

З листа Центру у справах сім`ї та жінок Деснянського району міста Києва від 20 жовтня 2015 року № 506/1-1.7/633, який був адресований начальнику Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що у відповідь на лист служби від 02 жовтня 2015 № 01-04-3235 щодо надання психологічної допомоги малолітнім дітям ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які перебувають на обліку Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Центр у справах сім`ї та жінок Деснянського району міста Києва повідомив, що ОСОБА_4 , мати малолітніх дітей до центру не зверталась і на неодноразові дзвінки спеціалістів за зазначеним номером телефону не відповідала.

ОСОБА_1 (батько) в телефонному режимі повідомив, що колишня дружина переховується, на дзвінки не відповідає і двері квартири ніхто не відкриває. У зв`язку з цим провести роботу з дітьми немає можливості (т. 1 а. с. 164).

Відповідно до довідки форми № 3 виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Маршал» від 29 вересня 2015 року відповідач разом з дітьми зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 , квартира є однокімнатною (т. 1 а. с. 30).

Зазначена квартира відповідно до свідоцтва про право власності від 23 лютого 2007 року належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частинах на праві приватної власності (т. 1 а. с. 31).

07 вересня 2015 року було проведено обстеження умов проживання позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт обстеження житлово-побутових умов.

З вказаного акта вбачається, що будинок, у якому проживає позивач складається з двох поверхів, має 8 кімнат. Умови проживання у будинку задовільні, будинок забезпечений сучасними меблями та предметами побуту, є сучасна побутова техніка. Для виховання та розвитку дітей виділена окрема кімната, в якій є ліжка, шафа, телевізор, комп`ютер, іграшки, одяг, велосипеди, самокати, ролики (т. 1 а. с. 202).

Звертаючи до суду з позовом, позивач зазначав, що на його рішення про повернення дітей та захист прав батька вплинуло вчинення відповідачем без його згоди в домашніх умовах сину хірургічної операції з усування частини крайньої плоті чоловіків.

Відповідач, як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції пояснювала, що рішення про проведення операції вона приймала самостійно. Після виявлення хвороби у сина бригаду швидкої допомоги вона не викликала, а у дитячій картці відсутні записи про огляд педіатра.

Як вбачається з консультативного заключення від 10 серпня 2014 року за підписом к.м.н. ОСОБА_10 , наданого стороною позивача, ОСОБА_8 , 2011 року народження зроблено операцію - циркумцизію в Київській міській клінічній лікарні № 18.

У відповідь на адвокатський запит від 03 листопада 2015 року № 1701/01.01 (т. 1 а. с. 63) заступник головного лікаря Київської клінічної лікарні № 18 повідомив про те, що ОСОБА_8 з 04 лютого 2011 року до теперішнього часу на стаціонарному лікуванні не перебував.

Крім того, у суді апеляційної інстанції відповідач пояснювала, що офіційно з приводу лікування дитини вона до вищезазначеної лікарні не зверталася.

Згідно з довідкою, виданою позивачу ОСОБА_1 . Васильківським районним шкіряно-венерологічним відділенням від 25 серпня 2015 року, він з дитиною, сином ОСОБА_8 , 2011 року народження знаходився на лікуванні з 02 до 15 червня 2015 року в зв`язку із захворюванням - кримінальне обрізання (вдома) крайньої плоті (т. 1 а. с. 32).

Центральна районна лікарня міста Василькова Київської області підтвердила наявність запису в амбулаторній карті ОСОБА_8 про огляд лікарем-дерматологом шкіряно-дерматологічного відділення поліклініки яким було встановлено діагноз: піодермія. Також в амбулаторній картці зазначено, що лікарем-дерматологом ОСОБА_11 видана довідка про перебування хворого на лікуванні з 02 до 15 червня 2015 року з приводу кримінального обрізання крайньої плоті (вдома), ускладнене піодермією (т. 1 а. с. 106).

Управлінням поліції у Деснянському районі Головного управління Національної поліції в місті Києві було відкрито кримінальне провадження за частиною першою статті 125 КК України та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 вересня 2015 року (т. 1 а. с. 96).

Постановою слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в місті Києві кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, в ході проведення досудового розслідування не встановлено свідків та очевидців даного злочину (т. 1 а. с. 97).

29 вересня 2015 року Центром у справах сім`ї та жінок Деснянського району надано лист № 460/467/1-1.7/580 де зазначено, що батьки та діти пройшли консультацію психолога. За результатами проведеної консультації виявлено тенденцію до замкнутості ОСОБА_7 . Дитина має відчуття власної незначності в сім`ї, пригнічення її активності, надмірного контролю. Спостерігаються прояви внутрішнього дисонансу мотивів (що може бути пов`язаний з конфліктним відношенням або негативними емоціями). У ОСОБА_8 спостерігається психологічна напруга, імпульсивність, дещо виражена тривожність та агресивність. Відмічається незахищеність, бажання мати опору в житті. У дітей спостерігаються ознаки, педагогічної запущеності. Дітям рекомендовано роботу з дитячим психологом.

З відповіді Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо розгляду звернення ОСОБА_4 про можливі неправомірні дії Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 листопада 2015 року № 069-069/В-122-2063 вбачається, що 04 вересня 2015 року до Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою звернувся ОСОБА_1 про надання висновку щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , 2008 року народження та ОСОБА_8 , 2011 року народження. Для об`єктивного прийняття рішення органом опіки та піклування Деснянського району родину було направлено до психолога районного Центру у справах сім`ї та жінок.

Враховуючи лист Центру у справах сім`ї та жінок Деснянського району міста Києва від 29 вересня 2015 року, вислухавши думку батьків малолітніх та дітей, надаючи висновок про визначення місця проживання дітей Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації діяла в інтересах дітей та в межах своїх повноважень.

З приводу того, що при співбесіді з малолітнім ОСОБА_8 було з`ясовано, що його мати при винесенні покарань застосовує методи фізичного впливу по відношенню до нього, що носить ознаки фізичного насилля, Службою у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації були направлені відповідні листи - реагування до ВКМСД Деснянського РУ ГУ МВС України в місті Києві, Центру соціальних служб сім`ї та молоді, Центру у справах сім`ї та жінок Деснянської РДА в місті Києві, Управління сім`ї, молоді та спорту (т. 1 а. с. 159-162).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 08 листопада 2016 року № 102/03/31-10113 щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, який був наданий до суду апеляційної інстанції орган опіки, враховуючи пояснення дітей, беручи до уваги висновок Центру у справах сім`ї та жінок Деснянського району міста Києва (у якому зазначено, що батьки та діти пройшли консультацію психолога, з якої вбачається, що у дітей спостерігаються ознаки педагогічної запущеності, рекомендовано роботу з дитячим психологом. Малолітня ОСОБА_7 повідомила, що в школі, яку вона відвідує всі дівчата носять хіджаб та читають коран. На запитання членів комісії, що вона носить на голівці, відповіла, що це - хіджаб. На запитання, чи хотіла б вона бути без нього та носити зачіску з бантиками або кіски, відповіла: «так» (дитина була напруженою, мовчазною, знервованою, боялась показувати свої почуття та емоції). Малолітній ОСОБА_8 на запитання чи карають його, відповів: «так». На запитання, як його карають: сварять чи б`ють і хто це робить, відповів, що б`є його мама. На запитання, по яким частинам тіла його б`є мама, відповів: «по всім»), захищаючи інтереси малолітніх дітей, вважав за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 01 жовтня 2015 року № 18, т. 2 а. с. 122-127).

Відповідно до довідки про доходи від 09 вересня 2015 року № 234 позивач ОСОБА_1 працює старшим державним інспектором на Київській міській митниці Державної фіскальної служби України (т. 1 а. с. 40), загальна сума доходу за період з січня до грудня 2014 року становить 36 519,38 грн, за період з січня до серпня 2015 року - 30 222,03 грн (т. 1 а. с. 41).

Відповідно до довідки, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Центр сертифікації «Халяль» від 20 січня 2016 року № 20/01 відповідач ОСОБА_4 працює у товаристві на посаді бухгалтера, загальна сума доходу останньої за період з 01 вересня до 31 грудня 2015 року становить 6 937,02 грн (т. 1 а. с. 104).

Луб`янська сільська рада Васильківського району Київської області 07 вересня 2015 року видала характеристику на родину позивача ОСОБА_1 та його батьків, зазначивши, що це шанована в селі родина, всі члени сім`ї законослухняні, доброзичливі, працьовиті (т. 1 а. с. 43).

Матеріали справи містять позитивну службову характеристику на позивача ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 42), а також позитивну характеристику на відповідача ОСОБА_4 (т. 1 а. с. 103).

Згідно з довідкою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 555 від 29 вересня 2016 року № 93 ОСОБА_8 , 2011 року народження прибув до дошкільного навчального закладу (ясел-садка) № 555 16 вересня 2014 року та вибув 27 лютого 2015 року.

Крім того, у вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_8 у період з березня 2015 року до вересня 2016 року дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 555 не відвідував (т. 2 а. с. 91).

З інформації, наданої Спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 139 з поглибленим вивченням математики від 10 жовтня 2016 року № 224 вбачається, що за період з 11 січня до 27 вересня 2016 року ОСОБА_7 , 2008 року народження, пропусків без поважних причин не мала.

За вказаний період було 95 робочих днів. З них ОСОБА_7 пропустила по хворобі - 31 день; за сімейними обставинами (поважна причина) - 15 днів; була присутня - 49 днів (т. 2 а. с. 92).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із статтею 19 Конвенції держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Згідно з статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якими держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки й приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення щодо забезпечення прав дитини на власну думку.

На виконання вказівок, які викладені в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у судовому засіданні Київського апеляційного суду малолітні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності психолога школи I-III ступенів № 139 з поглибленим вивченням математики ОСОБА_12 висловили свою думку з приводу того, з ким із батьків вони бажають проживати.

Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висловили своє бажання проживати з матір`ю -

ОСОБА_4 ОСОБА_7 вказувала, що вона любить малювати, а ОСОБА_8 зазначав, що він любить ліпити з пластиліну.

Малолітня ОСОБА_7 пояснювала, що вона кожен день, крім вихідних, з мамою ОСОБА_4 та братом ходять до мечеті, після того, як повертаються додому, вона робить уроки. Часу на гуртки у неї не має. Свята, які проводяться у школі вона не відвідує.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначила, що надаючи пояснення, діти були зкуті, боялися показувати свої почуття та емоції.

Таким чином, діти позбавлені можливості самостійно обирати гуртки та форму проведення дозвілля.

На питання суду ОСОБА_7 відповіла, що у батька їй було непогано. На інші питання щодо батька діти нічого не відповідали.

Як вбачається з наданої в судовому засіданні характеристики зі школи I-III ступенів № 139 з поглибленим вивченням математики ОСОБА_7 , остання навчається в цій школі з 1 класу. За час навчання зарекомендувала себе, як старанна, здібна, активна учениця. Має високі здібності до засвоєння навчального матеріалу. До уроків готується систематично. Має схильності до предметів усіх циклів. Переважають такі риси характеру, як ввічливість, відповідальність, врівноваженість, доброзичливість, справедливість. До доручень ставиться відповідально. Нажаль, участь у громадському житті класу та школи не приймає. Батьки систематично контролюють навчання доньки та відповідально ставляться до її виховання. Батьківські збори не відвідують, але постійно підтримують взаємозв`язок з класним керівником.

З характеристики ОСОБА_8 , учня 1-А класу школи I-III ступенів № 139 з поглибленим вивченням математики, яка була надана в судовому засіданні, вбачається, що на початок навчального року учень показав достатній та високий рівень навчання. Ставлення до навчання позитивне, має певний багаж знань і умінь. На уроках уважний, самостійно виконує завдання, але не достатньо активний. Добре запам`ятовує навчальний матеріал і легко його відтворює. Вміє відрізняти істотні та другорядні ознаки предметів і явищ. Надає перевагу математиці, любить малювати, виконувати аплікації. З однокласниками товаришує, ділиться з дітьми іграшками. Міша спокійний, врівноважений, добрий, скромний. Хлопчик у громадському житті класу та школи не приймає. Батьки систематично контролюють навчання сина та приділяють увагу його вихованню.

Відповідач на питання суду апеляційної інстанції про те, чому діти не відвідують гуртки відповіла, що вона краще знає, що її дитині потрібно і навчити дітей вона може краще, ніж чужа людина.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача в суді першої інстанції було надано результати дослідження психоемоційного стану неповнолітніх та їх матері, виконані Міжнародним гуманітарним центром «Розрада», яке було замовлено представником.

З вказаного дослідження вбачається, що психолог Міжнародного гуманітарного центру «Розрада» спілкувалася з дітьми протягом трьох днів по 50 хвилин і дійшла висновку, що діти більш прихильні до матері і конфліктна ситуація між батьками приводить їх до тривоги, а зміна місця проживання може призвести до їх травмування.

Суд апеляційної інстанції вважав, що результати дослідження психоемоційного стану неповнолітніх та їх матері, виконані міжнародним гуманітарним центром не є переконливими щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, з урахуванням установлених судом першої інстанції обставин шляхом допиту свідків, дослідження письмових доказів, висновку органу опіки та піклування та інших письмових доказів та виходив з того, що висновок органу опіки та піклування складено відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини».

Так, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Враховуючи якнайкраще забезпечення інтересів дитини, а також те, що діти тривалий час проводять зі своєю матір`ю та її теперішнім чоловіком, кожен день ОСОБА_4 забирає дітей зі школи та вони йдуть до мечеті та вона самостійно визначає, чим краще займатися її дітям, без врахування думки позивача, а також беручи до уваги те, що протягом часу розгляду спору по суті у дітей змінилися обставини життя, діти не відвідують гуртків, не приймають участі в шкільних святах, не відвідують дитячі розважальні заклади та заклади культури, а лише відвідують мечеть, де проводять час після шкільних занять, та діти фактично позбавлені участі батька у їх вихованні, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про те, що саме батько забезпечить кращі інтереси дітей з метою реалізації їх прав на освіту, всебічний розвиток, здоров`я, виховання в оточенні любові і поваги.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не виконував своїх батьківських обов`язків у повному обсязі, а встановленими у справі обставинами не доведено твердження позивача про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми, про те, що висновок Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації є незаконним, необґрунтованим та дискримінаційним по відношенню до мусульман та суперечить інтересам дітей, діти не сприймають бабусю та дідуся (батьків позивача) як близьких членів родини та не хочуть проживати разом з батьком та бабусею, а навпаки хочуть проживати з матір`ю, суди безпідставно не взяли до уваги дослідження Міжнародного гуманітарного центру «Розрада» та належним чином не встановили чи буде життя дітей разом з батьком краще ніж з матір`ю, зводяться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України) та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального права.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2019 року зупинено виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв Є. В. Петров В. М. Сімоненко