Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 761/18702/15-ц

провадження № 61-31704 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним пункту кредитного договору, за касаційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Малинникова О. Ф. від 19 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Вербової І. М., Поливач Л. Д., Шахової О. В.від 05 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства (далі-ПАТ) «Укрсоцбанк» про визнання недійсним пункту кредитного договору про третейське застереження.

Позов мотивовано тим, що 01 вересня 2008 року між нею та

ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту, у пункті 6.2 якого зазначено,

що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони на підставі статті 5 Закону України «Про третейські суди» домовляються передати розгляд спору до третейського суду за визначеними у цьому пункті умовами.

ОСОБА_1 зазначала, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), оскільки було внесення зміни до Закону України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набув чинності 12 березня 2011 року. Вважала, що зазначені вимоги пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» поширюються на правовідносини, що виникли з 12 березня 2011 року.

Тому починаючи з 12 березня 2011 року умови,викладені в статті 6 договору кредиту від 01 вересня 2008 року щодо третейського розгляду спорів, суперечать пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

З огляду на вищенаведене ОСОБА_1 просила:визнати недійсним

пункт 6.2 статті 6 договору кредиту від 01 вересня 2008 року, укладеного між нею та ПАТ «Укрсоцбанк».

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що домовленість сторін у договорі кредиту про звернення за вирішенням спорів до третейського суду мало місце у 2008 році, а на той час будь-яких законодавчих перешкод для внесення змін до договору не було; спірний пункт договору не порушує та не обмежує права позивача, не суперечить нормам законодавства, оскільки, передбачаючи у договорі третейський порядок врегулювання спорів, сторони реалізують свої права, передбачені Конституцією України та чинним законодавством.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня

2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції є правильними.

ОСОБА_1 не надано доказів порушення вимог законодавства при укладенні договору кредиту у частині умов про третейське застереження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року, представник за довіреністю ОСОБА_1 . - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги, що Законом України від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до

статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судом»доповнено положеннями, згідно із якими третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Оскільки Закон про зміни набув чинності 12 березня 2011 року,

то вимоги пункту 14 частини першої стаття 6 Закону України «Про третейські суди»розповсюджуються лише на правовідносини, що виникли з 12 березня 2011 року. Вважає, що починаючи з 12 березня 2011 року умова викладена в статті 6 кредитного договору щодо третейського розгляду спорів, суперечить пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Відзив на касаційну скаргу відповідач не подав.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника за довіреністю ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 12 «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження у договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до статті 17 ЦПК України про право сторін на передачу спору на розгляд третейського суду - сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. На час укладання договору кредиту були дотримані положенням законувикористанням вказаного права, що виразилось у третейському застереженні.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України визначено підстави для визнання правочину недійсним.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) роз`яснено, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Згідно із роз`ясненнями, наданим судам у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року

№ 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року

№ 1701-IV «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої

статті 207 ЦПКУкраїни є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положеньЗакону України «Про захист прав споживачів»банк не є споживачем.

Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК України), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вірно оцінивши зібрані у справі докази відповідно до вимог статті 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що домовленість сторін у договорі кредиту про звернення за вирішенням спору до третейського суду мала місце

у 2008 році і на той час будь яких законодавчих перешкод для внесення змін до вказаного договору не було. Положення пункту 6.2 договору

ОСОБА_1 оспорювала у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про третейські суди»щодо непідвідомчості спорів, пов`язаних із захистом прав споживачів.

Проте, вказані зміни прийняті через декілька років після укладення договору, не порушують та не обмежують права позивача.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовуютьта зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова