Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 607/8432/17

провадження № 61-44906св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 21 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Костіва О. З., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав стосовно малолітніх дітей ОСОБА_2

та ОСОБА_3

Позовна заява мотивована тим, що з 13 квітня 2016 року малолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на обліку служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, у зв`язку із ухиленням їх матері від виконання своїх батьківських обов`язків.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року, яке набрало законної сили, у справі № 607/11030/17 за позовом Виконавчого комітету Тернопільської міської ради Тернопільської області до ОСОБА_4 , третя особа - Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини, позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньок: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку «Про негайне відібрання та влаштування малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 13 квітня 2016 року № 308, вирішено відібрати від ОСОБА_1 і влаштувати малолітніх дітей ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 в Комунальну установу Тернопільської міської ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» (далі - КУ Тернопільської міської ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини») у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків батьками малолітніх дітей, що призвело до виникнення обставин, які реально загрожують життю та здоров`ю дітей.

Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 13 березня 2017 року № 170 продовжено термін перебування дітей в даній установі.

Також позивач зазначав, що заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2016 року у справі № 607/4188/16-ц за позовом Органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - КУ Тернопільської міської ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини», відібрано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від відповідача без позбавлення батьківських прав, оскільки існує реальна загроза для життя та здоров`я дітей.

Згідно з інформацією КУ Тернопільської міської ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» від 12 січня 2017 року № 18,

від 21 квітня 2017 року № 180 та від 22 червня 2017 року № 18 мати дітей лише двічі відвідувала їх у закладі. Також, з моменту відібрання дітей, відповідач жодного разу не зверталася в службу у справах неповнолітніх та дітей чи в суд щодо повернення їй дітей, тому дані факти свідчать про те, що ОСОБА_1 не має наміру повернути дітей. Крім того, остання не працює, не має постійного місця проживання, зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя і згідно з інформацією Тернопільського відділу поліції Головного управління поліції в Тернопільській області (далі - Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області) за період 2016-2017 років на ОСОБА_1 складено більше 30 протоколів за вчинення адміністративних правопорушень.

Посилаючись на вищевказане, Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування просив суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 25 травня 2018 року (у складі судді Чорної В. Г.) у задоволенні позову Виконавчого комітету Тернопільської міської ради як органу опіки та піклування відмовлено.

Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , та роз`яснено, що в разі ухилення від обов`язку з виховання дітей вона може бути позбавлена батьківських прав.

На Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування покладено контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, приймаючи до уваги пояснення відповідача, яка визнала свої помилки та зобов`язується приділяти більше уваги дітям, та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому в інтересах малолітніх дітей у задоволенні позову слід відмовити, попередивши ОСОБА_1 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 21 серпня

2018 року рішення Зборівського районного суду Тернопільської області

від 25 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Органу опіки і піклування - Виконавчого комітету Тернопільської міської ради як органу опіки та піклування задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, існують справжні небезпечні умови для життя та здоров`я дітей, вжиття тимчасових проміжних заходів (неодноразові профілактичні бесіди, попередження, відібрання дітей) не дали позитивних результатів і таке втручання у демократичному суспільстві у сімейне життя є виправданим і пропорційним з огляду на те, що цього нагально потребують інтереси дітей, які у віці 1 та 2 роки на тривалий час були залишені матір`ю, у тяжкому стані госпіталізовані в лікувальну установу, де знаходилися на лікуванні без супроводу дорослих. Така поведінка матері відносно своїх дітей дає підстави вважати про неспроможність виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дітей, у зв`язку з чим ОСОБА_1 слід позбавити батьківських прав щодо малолітніх доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відібрання дітей відбувалось на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради

від 13 квітня 2016 року № 308 про затвердження висновку служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про відібрання малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від матері ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав, чим були порушені її права. Крім того, апеляційний суд не дослідив ставлення дітей до відповідача та ставлення останньої до дітей, взяв до уваги застарілі дані за 2016 рік, в матеріалах справи відсутні докази станом на 2018 рік, оскільки на даний час ставлення відповідача до дітей змінилось. Отже, постанова апеляційного суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2018 року Орган опіки і піклування - Виконавчий комітет Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26 лютого 2016 року рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 76 попереджено

ОСОБА_1 про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків стосовно малолітніх доньок - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 31 травня 2016 року у справі № 599/446/16-ц за позовом Органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2016 року у справі № 607/4188/16-ц за позовом Органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - КУ Тернопільської міської ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини», відібрано ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 від відповідача без позбавлення батьківських прав.

23 червня 2017 року рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 181 визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки матір свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо догляду та утримання малолітніх дітей.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 02 серпня 2017 року № 533, визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до листа Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області

від 21 березня 2017 року за період 2016-2017 років на ОСОБА_1 складено більше 30 протоколів за вчинення адміністративних порушень, у тому числі за вчинення насильства в сім`ї, придбання самогону та інших міцних спиртних напоїв домашнього виробництва.

Відповідно до актів КУ Тернопільської міської ради «Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини» ОСОБА_1 та ОСОБА_4, батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з дати прибуття дітей (18 квітня 2016 року) жодного разу їх не відвідували, не цікавилися станом їх здоров`я, вихованням. Крім того, діти йшли на контакт з матір`ю лише за допомогою педагогічного персоналу, при цьому неохоче спілкуючись.

Також апеляційний суд установив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2017 року, яке набрало законної сили, у справі № 607/11030/17 за позовом Виконавчого комітету Тернопільської міської ради Тернопільської області до ОСОБА_4 , третя особа - Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини, позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньок: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до листа КУ Тернопільської обласної ради «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» від 25 лютого 2016 року до медичного закладу 14 лютого 2016 року було доставлено дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у тяжкому стані з діагнозом гострий обструктивний бронхіт, короста, глибока гнійна рана правої пахової ділянки. Жоден з батьків не приймав участі в лікуванні і не відвідував дитину.

Відповідно до довідки Служби у справах неповнолітніх та дітей

від 04 березня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , проживає сім`я ОСОБА_1 . Сім`я перебуває у складних життєвих обставинах, будинок старої забудови, потребує капітального ремонту, незадовільні умови проживання. З матір`ю малолітніх дітей неодноразово проводились бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків та створення умов для повноцінного розвитку та виховання дітей. 01 березня 2016 року діти були оглянуті дільничним педіатром на дому в присутності працівника служби у справах неповнолітніх та дітей, доставлені в інфекційне відділення лікарні та госпіталізовані. Однак, мати написала відмову від проведення медичних втручань, забрала дітей та покинула відділення.

З актів обстеження умов проживання сім`ї відповідача вбачається, що у будинку за вказаною вище адресою відключене газопостачання, відсутнє електро- та водопостачання. Будинок знаходиться в аварійному стані, туалет є на подвір`ї, у напівзруйнованому стані. Санітарно-гігієнічні умови незадовільні.

Разом з тим, як вбачається з інформації Тернопільського обласного спеціалізованого будинку дитини від 07 грудня 2017 року, протягом

2017 року ОСОБА_1 відвідала своїх малолітніх дітей 17 лютого 2017 року

в супроводі біологічного батька дітей ОСОБА_4 . У липні 2017 року

ОСОБА_1 прийшла в Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини з метою відвідування своїх малолітніх дітей у стані алкогольного сп`яніння та у супроводі невідомого чоловіка, який не представився. Тому ОСОБА_1 не було допущено до відвідування її малолітніх дітей, на що остання відповіла нецензурною лайкою на адресу працівників закладу, погрожувала їм фізичною розправою та робила спроби заподіяти шкоду майну закладу шляхом нанесення ударів ногою та рукою по дверях кімнати, де перебували її малолітні діти. ОСОБА_1 відвідала своїх малолітніх дітей 07 грудня 2017 року в супроводі їх біологічного батька та перебувала разом з дітьми протягом півгодини.

Згідно з листом Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні

від 23 березня 2017 року медичним закладом повідомлено службу у справах неповнолітніх та дітей, що під час перебування іншої новонародженої дитини ОСОБА_5 (дівчинки) у відділенні інтенсивної терапії новонароджених обласної дитячої лікарні мати ОСОБА_1 відвідала її один раз. Після повідомлення їй про смерть дитини, вона не з`являлася у патанатомічне бюро, щоб забрати тіло дитини для поховання. Про даний факт 06 січня

2017 року було повідомлено начальника обласного відділу національної поліції з проханням посприяти у розшуку ОСОБА_5 , яка через деякий час була доставлена в лікарню у супроводі наряду поліції. Поховання дитини здійснено за розпорядженням голови Млиніцевської сільської ради. Реєстрація народження і смерті дитини у міському РАЦСі не проведена через відсутність паспорта у матері.

Відповідно до листа Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні

від 10 квітня 2018 року проінформовано службу у справах неповнолітніх та дітей, що у відділенні для новонароджених дітей Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні з 05 квітня 2018 року із діагнозом «Вроджена кардіопатія» на стаціонарному лікуванні перебував хлопчик ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_6 . Проте, 06 квітня 2018 року на вимогу ймовірного батька дитини ОСОБА_6 та за бажанням матері ОСОБА_1 (останньою написано усвідомлену відмову від подальшого лікування), черговим лікарем лікарні дитину було виписано з умов стаціонарного лікування. Враховуючи особистість матері ОСОБА_1 та події січня

2017 року (остання відмовлялася забирати труп своєї новонародженої дитини) медичний заклад просив в межах компетенції звернути увагу на дану сім`ю та вирішити питання можливості подальшого перебування дитини у даній родині.

Листом Тернопільського обласного спеціалізованого будинку дитини

від 15 травня 2018 року надано відповідь, з якої вбачається, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 поступили в Тернопільський обласний спеціалізований будинок дитини на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 13 квітня 2016 року № 308 про затвердження висновку служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про відібрання малолітніх ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 від матері ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав.

За весь час перебування в закладі їх матір ОСОБА_1 відвідала своїх доньок лише одного разу, а саме 07 грудня 2017 року. При відвідуванні діти йшли на контакт з матір`ю лише за допомогою педагогічного персоналу, спілкуючись з нею неохоче. Більше ОСОБА_1 не відвідувала їх жодного разу та не цікавилась станом їх здоров`я, участі у їх вихованні, матеріальному забезпеченні та заінтересованості життям дітей не виявляла. Висновок органу опіки та піклування є достатнім і переконливо мотивованим.

Також зазначено, що Службою у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради неодноразово проводилися профілактичні бесіди з ОСОБА_1 щодо неналежного нею виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , необхідності створення для них належних умов для проживання та виховання дітей, про що складалися відповідні акти. Однак, проведена робота не призвела до позитивного результату.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року

(далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Як вбачається з обставин справи, звернувшись до суду, компетентний орган стверджував про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява

№ 31111/04, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення

у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції», заява № 39948/16, від 18 грудня 2008 року). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», заяви

№ 39221/98, 41963/98, від 13 липня 2000 року).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Виконавчому комітету Тернопільської міської ради як органу опіки та піклування, суд першої інстанції виходив із необхідності надання матері останньої можливості змінити ставлення до виховання дітей.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що застосування такої підстави для позбавлення батьківських прав, як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, є необхідною мірою, оскільки зібраними у справі доказами підтверджується винна поведінка матері, яка виражається у свідомому нехтуванні нею своїми обов`язками, та це буде відповідати найкращим інтересам дітей.

Отже, встановивши наявність вищезазначених обставин в діях матері, яку 26 лютого 2016 року вже було попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, та врахувавши, що проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 не відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що є доцільним і правомірним позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Верховний Суд виходить з того, що суд апеляційної інстанції на перше місце визначив «найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тому у цій справі, з урахуванням встановлених фактичних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позбавлення батьківських прав матері щодо малолітніх дітей є крайнім заходом впливу.

Доводи касаційної скарги про те, що відібрання дітей відбувалось на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради

від 13 квітня 2016 року № 308 про затвердження висновку служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про відібрання малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від матері ОСОБА_1 , без позбавлення батьківських прав, чим були порушені її права, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2016 року у справі № 607/4188/16-ц, яке набрало законної сили, про відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення батьківських прав. Підставою відібрання малолітніх дітей від матері є існуюча реальна загроза життю та здоров`ю дітей.

Також доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не дослідив ставлення дітей до відповідача та ставлення останньої до дітей, взяв до уваги застарілі дані за 2016 рік, в матеріалах справи відсутні докази станом на 2018 рік, оскільки на даний час ставлення відповідача до дітей змінилось, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані доводи не підтверджені належними доказами та спростовуються наявними матеріалами справи. Крім того, як вбачається з листа Тернопільського обласного спеціалізованого будинку дитини від 26 червня 2018 року,

ОСОБА_1 відвідувала своїх неповнолітніх дітей лише 27, 31 травня,

04, 09 та 12 червня 2018 року. При відвідуванні діти йшли на контакт з матір`ю лише за допомогою педагогічного персоналу, спілкувались з нею неохоче.

Крім того, відповідач не надала жодного доказу на підтвердження зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Постанова апеляційного суду є достатньо мотивованою та такою, що відповідає нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 21 серпня

2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська