СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________________________________
Провадження №2/760/564/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( заочне)

І. Вступна частина

21 березня 2019 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів.

ІІ. Описова частина

31 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

26 листопада 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

Від шлюбу Позивач та Відповідач мають дочку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 15.11.2010 в справі №2-1807/2010 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано.

Позивач вказує, що ще до розірвання шлюбу вона виховувала дитину без допомоги Відповідача, створюючи їй належні умови виховання. У зв`язку з цим Позивач, як вона вказує, вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 15.11.2010 в справі №2-1806/2010 стягнуто з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання доньки у розмірі ј всіх видів заробітку.

Позивач зазначає, що до 2014 року Відповідач, хоч і не регулярно, але сплачував частково аліменти.

Востаннє Відповідач бачився з донькою у 2013 році, коли Позивач, намагаючись забезпечити дитину батьківською турботою, особисто привезла доньку до Відповідача, тобто навіть не з власної ініціативи.

Починаючи з 2014 року Відповідач ухиляється від виховання дитини, відмовлявся відвідувати дочку, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для її розвитку, не надає ніякої матеріальної допомоги. Тобто Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_2 просить суд позбавити Відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки.

Позивач також зазначила, що починаючи з 2014 року аліменти на утримання дитини Відповідачем не сплачуються. Позивач допускає, що причиною несплати аліментів є відсутність офіційного працевлаштування. За таких обставин, як стверджує Позивач, виникла необхідність у зміні способу стягнення аліментів шляхом стягнення з Відповідача аліментів у твердій грошовій сумі.

При встановленні розміру аліментів просила суд враховувати ту обставину, що на даний час Позивач та її чоловік ОСОБА_6 власними силами здійснюють утримання малолітньої доньки. З огляду на те, що витрати на доньку за один місяць становлять близько 6000 грн, а також вимоги СК України щодо рівноцінного обов`язку батьків утримувати дитину, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, а саме: стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі.

Позивач та його представник 21.03.2019 подали через канцелярію суду заяву, якою просили розглянути справу без їх участі, зазначили, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, відзив на позовну заяву не надав.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив; Позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні обставини.

26 листопада 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

Від шлюбу Позивач та Відповідач мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 15.11.2010 в справі №2-1807/2010 шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 15.11.2010 в справі 2-1806/2010 стягнуто з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання доньки у розмірі ј всіх видів заробітку.

19 липня 2014 року Позивач та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 896.

Як вбачається з відповіді Рівненської дитячої музичної школи № 2 від 26.04.2018 за №54, де навчалася ОСОБА_5 з 2014 по 2017 роки, батьківські збори, концерти за участі малолітньої ОСОБА_5 відвідувала Позивач та вітчим ОСОБА_6 , успішність контролювали також мама та вітчим. Батько малолітньої, ОСОБА_3 , ніколи не відвідував вказаний заклад

Згідно з відповіддю Рівненського НВК № 12 від 01.10.2018 малолітня ОСОБА_5 навчалася у Рівненському НВК № 12 Рівненської міської ради з 2013 по 2017 навчальний рік. Зі слів класного керівника ОСОБА_8 , мама учениці брала активну участь у її навчанні та вихованні, систематично відвідувала батьківські збори, контролювала освітній процес ОСОБА_5 , активно долучалася до участі у загальношкільних заходах за участі своєї дитини. За час навчання у школу і зі школи дитину постійно супроводжувала мама. Всі витрати, пов`язані з освітнім процесом (купівля навчальних посібників, зошитів, канцтоварів), необхідних для повноцінного навчання, сплачувала мама учениці. Батько ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , жодного разу у навчальному закладі не з`являвся.

Спеціалізована школа № 7 ім. М.Т. Рильського у відповіді № 124 від 03.05.2018 на адвокатський запит повідомила наступне. ОСОБА_5 навчається у вказаному закладі з 01 вересня 2017 року. Батьківські збори протягом 2017-2018 навчальних років відвідували ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Мама дівчинки станом на 03.05.2018 бере активну участь у шкільних заходах за участю малолітньої ОСОБА_5 (екскурсії, концерти, благодійні акції тощо). Навчальний процес (успішність малолітньої ОСОБА_5 ) контролює мама дівчинки - ОСОБА_2 . ОСОБА_5 забезпечена усім необхідним шкільним приладдям, придбаним за кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Батько дівчинки, ОСОБА_3 , протягом 2017-2018 навчальних років не відвідував навчальний заклад.

Висновком № 141 від 19.07.2018 психологічного обстеження Міського центру дитини Київської міської державної адміністрації встановлено, що під час діагностики ОСОБА_5 не згадувала і не визначала батька жодного разу. Встановлено, що у дитини не визначена потреба в участі та підтримці з боку батька ОСОБА_3 , через тривалу відсутність його в житті дівчинки та через те, що батьківську любов, увагу і підтримку ОСОБА_5 отримує від вітчима. Відповідно, позбавлення батьківських прав, в даній ситуації, не матиме травматичного впливу на психічний розвиток малолітньої ОСОБА_5 .

В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 09.08.2018 Головного державного виконавця Приазовського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області в рамках виконавчого провадження про стягнення з Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання дитини, з якого вбачається наявна заборгованість по сплаті аліментів за період з серпня 2015 року по 01 серпня 2018 року становила 32363,17 грн.

Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надала суду Висновок органу опіки та піклування № 108-15980 від 09.10.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої ОСОБА_5 . Як вбачається з даного висновку, працівниками служби у справах дітей та сім`ї 21 вересня 2018 року проводилося обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що дівчинка разом з матір`ю, вітчимом та молодшим братом проживають в квартирі, де створені належні умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини. Малолітня ОСОБА_5 під час співбесіди з працівниками Служби, повідомила, що батька давно не бачила та не спілкувалася з ним, батько їй не телефонує, не вітає зі святами та днями народження. ОСОБА_5 не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав, про що надала відповідну заяву до служби. Також з висновку вбачається, що ОСОБА_3 повідомлявся належним чином про розгляду питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, проте не надав жодних доказів на підтвердження його участі у вихованні дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що ще до розірвання шлюбу відповідач припинив спілкування як з позивачкою, так і з дитиною, і таке спілкування не поновлене до цього часу.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Судом достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що Відповідач, починаючи з 2013 року ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема, не бачиться та спілкується з донькою, не бере участі в її вихованні, не сплачує аліменти на утримання дитини.

Як вбачається з висновку № 141 від 19.07.2018 психологічного обстеження Міського центру дитини Київської міської державної адміністрації чоловік Позивача - ОСОБА_6 , фактично замінив малолітній батька, від якого ОСОБА_5 отримує батьківську любов, увагу та підтримку.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року та «Савіни проти України» зазначає, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці.

При цьому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і саме інтереси дитини повинні мати переважний характер над інтересами батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються переліком, зазначеним у вище приведеній постанові Пленуму, і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Ухилення одного з батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є правовою підставою для позбавлення батьківських прав.

Однак, дане поняття, тобто ухилення від виконання батьківських обов`язків, є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

В п. 52 рішення «Савіни проти України» зазначено, що Судом враховується, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави.

Виходячи з цього, суд вважає, що зазначені вище фактори у своїй сукупності свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і небажанням виконувати їх, що дає суду підстави для висновку про позбавлення його батьківських прав.

Як зазначено в позовній заяві Відповідач аліменти не сплачує, що дає підстави вважати, що він не працює, або працює неофіційно, а тому необхідність змінити порядок стягнення аліментів на утримання дитини на тверду грошову суму в розмірі 3000,00 грн. щомісячно є цілком логічною та обгрунтованою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Тобто, за змістом ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. В зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог Позивача цій частині та стягнення з Відповідача на користь Позивачки на утримання дитини аліментів у розмірі 3000,00 грн. на місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Виходячи з цього з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду.

Також, з Відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 704,80 грн. на користь держави за вимогу в частині стягнення аліментів.

Крім того в позовній заяві вказала орієнтований розрахунок витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 8450,00 гривень.

Відповідно до ч.ч 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Позивач надала наступні докази: Договір № 26-03цс/18 від 26 березня 2018 року; Акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт від 24.01.2019 року за Договором №26-03цс/18 від 26 березня 2018 року на суму 8457,60 грн.; Детальний опис виконаних робіт; квитанцію від 12.04.2018 року про сплату витрат на правову допомогу у розмірі 8450,00 грн.; платіжне доручення ПАТ КБ «Приватбанк» про зарахування коштів на рахунок АБ ОСОБА_9 у розмірі 8450,00 грн.

За наведеного суд приходить до висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8450,00 грн., які підтверджені належними доказами.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 164, 165 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд вирішив:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_3 за рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2010 року в справі 2-1806/2010, та стягувати починаючи з 21 березня 2019 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень до досягнення нею повноліття.

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8450 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

3. Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

4. Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної державної адміністрації в м. Києві: , пр-т. Повітрофлотський, 41, м. Київ.

Суддя: