Ухвала

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 520/10280/14-ц

провадження № 61-6120ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 07 червня 2016 року

у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 07 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 42 000 доларів США, що еквівалентно 1 075 170,60 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

22 березня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області

від 30 листопада 2016 року.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявник порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Заявник вказує, що не отримував жодного судового документа у вказаній справі (повісток, ухвал, рішень тощо). Про наявність рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року він дізнався лише у лютому 2019 року від приватного виконавця у зв`язку з виконанням вказаного рішення в рамках виконавчого провадження про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції безпосередньо порушує його права.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року підстави поновлення строку на касаційне оскарження, що наведені ОСОБА_1 , визнані неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня для надання відповідних доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

Указаною ухвалою повідомлено заявника про наслідки невиконання вимог суду.

04 червня 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а заява ОСОБА_1 , яка містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості (крім супровідного листа Київського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2019 року про направлення скаржнику копії оскаржуваних рішень) про призначення даної справи до розгляду, що обмежило скаржника у можливості подати касаційну скаргу у строк, передбачений чинним ЦПК України.

Тобто, ОСОБА_1 вказані ті ж самі підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, які вже були оцінені судом та визнані неповажними.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Одеської області

від 30 листопада 2016 року, сторони у справі не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Крім того, інтереси позивача та відповідача представляли їх довірені особи.

Отже, з наведеного слідує, що заявник міг бути обізнаний про наявність даної справи у суді апеляційної інстанції, а відтак, наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня

2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту четвертого частини другої статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи те, що наведені ОСОБА_1 у клопотанні підстави про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська