Справа № 463/960/16-ц
Провадження № 2/463/65/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремети Г.І.

з участю секретаря судових засідань Козак О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив (т.1, а.с.167-168), остаточно просив стягнути з відповідача на його користь 81 811,43 грн. матеріальних збитків (з яких 13 465,00 грн. кошти, що були передані відповідачу за виконання робіт; 64 616,43 грн. варість відновлювального ремонту автоматичної коробки передач, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу; 880,00 грн. загальна вартість робіт по демонтажу та розборці автоматичної коробки перадач; 2000,00 грн. витрат на проведення автотехнічного (металознавчого) дослідження; 850,00 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження), 10 000,00 грн. моральної шкоди. Вирішити питання про розподіл судових витрат: витрати на правову допомогу та судовий збір.

Позов мотивує тим, що є власником транспортного засобу марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 05.11.2015 року позивач звернувся до відповідача з питання щодо біжучого (капітального) ремонту автоматичної коробки передач автомобіля та залишив його на території автомайстерні за адресою: АДРЕСА_2. 19.11.2015 року автомобіль був виданий позивачу з ремонту, що на думку позивача стверджується виданим гарантійним талоном. За проведений ремонт позивач сплатив відповідачу 500 доларів США, однак від видачі документів на підтвердження факту виконаних робіт та оплати послуг відповідач відмовився. Повертаючись 19.11.2015 року з м.Тернопіль до м.Львів в автомобілі позивача відбулось займання (ділянка де розташована АКП автомобіля). Позивач вважає, що саме внаслідок проведення відповідачем відповідних ремонтних робіт автомобіля і відбулось загорання. У зв`язку із запереченням відповідачем своєї вини, на замовлення позивача було проведено автотехнічне (металознавче) дослідження, згідно якого встановлено, що єдино можлива причина загорання - неправильна робота АКП і її вихід з ладу, в результаті високотемпературного нагрівання деталі АКП були деформовані та втратили свої фізичні властивості, а тому надалі АКП не підлягає ремонту.

У зв`язку з проведенням відповідачем неякісного ремонту автомобіля та подальшим пошкодженням такого, позивач не мав змоги користуватись ним, оскільки автомобіль був виведений з належного технічного стану, а відтак позивач був позбавлений можливості вести свій звичний спосіб життя. Такими діями відповідача, який не вживав жодних заходів щодо відшкодування заподіяної позивачу шкоди, останній вважає, що йому було заподіяно моральної шкоди, розмір якої оцінює в 10 000,00 грн. та яку просить стягнути з відповідача на його користь.

З метою захисту своїх порушених відповідачами прав позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Позивач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити. Крім того, представник позивача зазначив, що заперечення сторони відповідача спрямовані на уникнення від відповідальності. Вважає, що надані стороною позивача докази підтверджують факт проведення відповідачем неякісного ремонту автомобіля, що призвів до високотемпературного нагрівання частини автомобіля, через що відбулося займання під час руху автомобіля. У зв`язку з чим вважає хибними покликання сторони відповідача щодо проведення діагностики автомобіля.

Відповідач та його представник проти позову заперечили з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Відповідач пояснив, що дійсно 05.11.2015 року позивач звернувся до нього із питанням щодо здійснення ремонту автоматичної коробки передач транспортного засобу марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивач повідомив йому, що автоматична коробка передач в автомобілі несправна, оскільки не здійснюється переключення з 4 на 5 передачу. Для з`ясування причин несправностей ним було проведено діагностику автоматичної коробки переключення передач автомобіля та виявлено несправність електронного гібридного блоку управління АКПП (HGS), який в даній моделі автомобіля відповідає за переключення АКПП з 4 на 5 та з 5 на 4 передачу. Для здійснення ремонту вищезазначений блок підлягав заміні, проте у зв`язку з тим, що у нього була відсутня вказана деталь, ремонт не здійснювався, про що він повідомив позивача та запропонував йому придбати вказану деталь і тоді звертатись за ремонтом вказаної АКПП. Позивач деталь не надав та 19.11.2015 року автомобіль забрав, незважаючи на те, що він повідомив позивача про те, що АКПП в автомобілі несправна, а керування автомобілем з вказаною технічною несправністю є неприпустимим. Про існування проблеми з електронним блоком управління АКПП також вказав і у Гарантійному талоні від 19.11.2015 року. Вважає, що позивачем не представлено жодних документів на підтвердження факту здійснення капітального ремонту автомобіля. У зв`язку з недоведенням позивачем спричинення шкоди з його вини, вважає необґрунтованою вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Приведені до присяги та допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , працівники відповідача ФОП ОСОБА_3 , підтвердили пояснення відповідача про те, що капітальний ремонт автомобіля не проводився, в ході огляду такого було лише діагностовано відповідні несправності, про які повідомлено позивача.

Допитаний в судовому засіданні та приведений до присяги експерт ОСОБА_7 дав пояснення по суті даного висновку №11с/2015 інженерно-технічного (металознавчого) експертного дослідження по заяві ОСОБА_1 Пояснив, що причиною виходу з ладу АКП автомобіля є пошкодження гумового ущільнювача поршня блоку фрикціонів, який забезпечує передачу крутного моменту при включенні п`ятої передачі. Вихід з ладу АКП з причин неефективної роботи блоку фрикціонів і його високотемпературне нагрівання вище температури 600градусів Цельсія могло стати причиною самозагоряння антикорозійного покриття та пожежі автомобіля при його зупинці після руху. Пояснень щодо того чи проводився капітальний ремонт автомобіля до моменту його загорання не надава, оскільки таке питання не було предметом експертного дослідження.

Ухвалою судді 21.03.2016 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 22.07.2016 року зупинено провадження по справі у зв`язку з призначенням судової інженерно-транспортної (автотехнічної) та автотоварознавчої експеризи.

Ухвалою судді від 10.03.2017 року відновлено провадження по справі відновлено.

Ухвалою судді від 04.08.2017 року справу прийнято до свого провадження.

У зв`язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 03.10.2017 року.

Заслухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Мерседес-Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність подачі такого тим, що внаслідок проведення відповідачем неякісного ремонту його автомобіля, а саме біжучого (капітального) ремонту автоматичної коробки передач автомобіля, відбулось займання днища (ділянка де розташована АКП автомобіля), в результаті чого позивачу було заподіяно матеріальні збитки, які відповідач відшкодувати в добровільному порядку відмовляється.

На підтвердження вини саме відповідача у спричиненні шкоди, а саме проведення капітального ремонту, який в майбутньому став причиною загорання, позивач представив суду копію гарантійного талону (т.1, а.с.28), висновку №11с/2015 інженерно-технічного (металознавчого) експертного дослідження по заяві ОСОБА_1 (т.1, а.с.10-18) та висновку №16 експертного автотоварознавчого дослідження від 01.02.2016 року (т.1, а.с.20-23).

Аналіз зазначених вище документів, на думку суду, не підтверджує покликань позивача щодо проведення відповідачем капітального ремонту автомобіля. Оскільки згідно висновку №11с/2015 інженерно-технічного (металознавчого) експертного дослідження по заяві ОСОБА_1 встановлено, що причиною виходу з ладу АКП автомобіля є пошкодження гумового ущільнювача поршня блоку фрикціонів, який забезпечує передачу крутного моменту при включенні п`ятої передачі. Вихід з ладу АКП з причин неефективної роботи блоку фрикціонів і його високотемпературне нагрівання вище температури 600градусів Цельсія могло стати причиною самозагоряння антикорозійного покриття та пожежі автомобіля при його зупинці після руху.

Висновком №16 експертного автотоварознавчого дослідження від 01.02.2016 року лише встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахування коефіцієнта фізичного зносу досліджуваної коробки передач автомобіля після проведення відновлювального ремонту 19.11.2015 року в розмірі 42268,01 грн., однак факту проведення такого ремонту у висновку не встановлено.

Аналіз представленого позивачем та долученого до матеріалів справи гарантійного талону, виданого ПП ОСОБА_3 , на думку суду свідчить про те, що автомобіль на станції технічного обслуговування був і було діагностовано відповідні несправності.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що підтвердженням факту проведення капітального ремонту коробки передач є видача відповідачем гарантійного талону, оскільки, як зазначив відповідач, він є приватним підприємцем та інших документів, крім зазначеної форми, у нього немає. Оскільки позивач вимагав у нього будь-який документ, що він прийняв автомобіль, то він видав йому документ такої форми.

Як видно з гарантійного талону була дійсно зіпсована коробка передач, про що зазначено в п.8 лише проблему з блоком автоматичної коробки передач, а не роботи, які проведено, чи деталі, які замінені. Тому цей пункт заповнено не у відповідності із вимогами гарантійного талону щодо особливих умов, які полягають у конкретизації ремонтних робіт, які було проведено і на які дається гарантія. Тому суд вважає, що цей доказ не є належним у підтвердження проведення ремонту.

У зв`язку із запереченням стороною відповідача пред`явлених позивачем позовних вимог, по справі було призначено судову інженерно-транспортну (автотехнічну) та автотоварознавчу експертизи.

Згідно висновків №3702 від 20.02.2017 року судової автотоварознавчої експертизи та №3701 від 24.02.2017 року судової автотехнічної експертизи (т.1, а.с.145-152,160-162), наданих експертами провідної експертної установи України - Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено наступне. Згідно висновку №3701 встановлено, що причиною виникнення несправності автоматичної коробки передач автомобіля може бути неправильно встановлений гумовий манжет (ущільнювач), що в свою чергу призвело до неповного змикання дисків, їх пробуксовування з наступним зносом фрикційного шару і деформацією дисків, що супроводжувалось зростанням температури аж до плавлення окремих елементів. В результаті проведеної судової автотехнічної експертизи відповіді на питання про те, чи існує причино-наслідковий зв`язок із здійсненням ФОП ОСОБА_8 діагностики (ремонту) автомобіля та виникнення несправностей, що призвели до займання, дано не було, оскільки це вимагає дослідження та оцінки усіх обставин справи, що не є предметом даної експертизи.

Відтак і зазначеними вище експертизими не було встановлено факту проведення відповідачем капітального ремонту автомобіля, що в подальшому потягло б його пошкодження.

Оцінюючи вказані вище покликання сторони позивача та відповідача на предмет їх відповідності обставинам справи та зібраним по справі доказам суд виходить з наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на вищенаведене та оцінюючи наяві в матеріалах справи докази на предмет належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку один з одним, суд, керуючись принципом, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, вважає, що стороною позивача не представлено суду достатньо доказів для здійснення беззаперечного висновку про те, що відповідачем проводився капітальний ремонт автомобіля позивача, неякісність проведення якого в подальшому міг би спричинити наслідки, про які зазначає позивач.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходив з наступного.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

З урахуванням обставин справи суд вважає, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди саме з вини відповідча та не доведено в чому така шкода полягала та з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

У відповідності до положень ст..141 ЦПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як в позові відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273, 354,355 ЦПК України, ст..ст. 15,16,22,23,1166,1167 ЦК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 24 червня 2019 року.

Суддя: Шеремета Г. І.