ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/7287/18

провадження № 22-ц/4809/1050/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 адвокат Фільштейн В.Л.

Литовка А.Ф.

Представник ОСОБА_2 адвокат Нефьодов О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Нефьодова Олександра Олександровича, який представляє інтереси ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.03.2019 року, суддя Шевченко І.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Хомутенко Ольга Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Хомутенко Ольга Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 15.01.1996 року постійно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином ОСОБА_4 .

Проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належала ОСОБА_4 ., та ОСОБА_5 - батьку ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 13.02.2008 року.

В період спільного проживання з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 68 років в м. Кіровограді, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 28.12.2009 року.

ОСОБА_1 зазначила , що у вересні 2017 року, в зв`язку з тяжкою хворобою батька - ОСОБА_6 (онкологічне захворювання), який постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , вона разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_7 , виїхали до м. Севастополь. ОСОБА_4 не заперечував проти виїзду неповнолітньої доньки ОСОБА_8 разом з нею в м. Севастополь, і для вільного пересування через адміністративний кордон, враховуючи окупацію Криму Російською Федерацією, оформив у нотаріуса заяву від 15.08.2016 року про надання згоди на неодноразові тимчасові поїздки до Республіки Крим в період з 15.08.2016 року по 15.02.2018 року і вона неодноразово виїжджала разом з донькою до батька в м. Севастополь.

В січні 2018 року вона знов поїхала до батька у м. Севастополь.

З 04.02.2018 року ОСОБА_4 перестав виходити на зв`язок з нею та донькою.

24.02.2018 року ОСОБА_1 приїхала до міста Кропивницький і з`ясувала, що в квартирі по АДРЕСА_3 , де вони мешкали, проживають сторонні люди. З слів нових мешканців квартири дізналась, що ОСОБА_4 продав зазначену квартиру. Не знайшовши чоловіка, звернулася до органів поліції і будучи позбавленою постійного місця проживання, вимушена була повернутись до м. Севастополь.

30.03.2018 року змогла встановити телефонний зв`язок з ОСОБА_4 який повідомив, що його, шляхом обману переселили на АДРЕСА_4 . Після цієї розмови зв`язок з ним знов перервався.

В середині травня 2018 року їй стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер і 22.05.2018 року вона прибула до м. Кропивницький і з`ясувала, що ОСОБА_4 , без її згоди, поховали невідомі особи.

У зв`язку із смертю чоловіка, вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, неповнолітньою донькою ОСОБА_7 , після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При перевірці нотаріусом права власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , встановлено, що квартира продана за договором купівлі-продажу від 07.06.2018 року від імені ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 за довіреністю від 21.02.2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Письменною Л.Г., - ОСОБА_9 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за 139569206 від 28.09.2018 року право власності на значену квартиру зареєстровано вже за ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 зазначила, що на час продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 був вже померлим, а квартира протиправно продана громадянину ОСОБА_2 і донька була протиправно позбавлена батьківської спадщини (квартири та майна) в результаті незаконного укладення договору купівлі-продажу квартири.

Просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07.06.2018 року квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 , що посвідчений приватним нотаріусом Хомутенко О.В. та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.03.2019 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що висновок суду не відповідає обставинам справи, оскільки при складанні довіреності ОСОБА_9 присутній не був і не знав про наслідки припинення дії довіреності. Крім того, суд неповно з`ясував обставини справи, а саме, що ОСОБА_9 не був залучений до участі у справі. Позивачем не доведено факт того, що ОСОБА_9 на момент вчинення спірного договору достеменно знав про порядок припинення довіреності, свої права та обов`язки, які мав виконати у разі смерті свого довірителя та те, що смерть довірителя тягне за собою скасування довіреності. Судом не було встановлено де саме, коли і ким та за яких обставин ОСОБА_9 було повідомлено про факт скасування довіреності. Суд не з`ясував, чи отримувала позивач від ОСОБА_9 гроші за продану ним квартиру та чому за таких обставин вона просить визнати спірний договір недійсним.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.05.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03.06.2019 року справу призначено до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 адвоката Фільштейна В.Л., в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги та зазначається, що на момент вчинення правочину 07.06.2018 року ОСОБА_9 було достовірно відомо, що ОСОБА_4 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того під час укладення спірного договору купівлі продажу з боку особи, яка діяла за довіреністю від імені померлого були надані недостовірні відомості .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , з 15.01.1996 року постійно проживала без реєстрації шлюбу з громадянином ОСОБА_4 . В період спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , батьком якої є - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 15.09.2009 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 377.

Родина проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 13.02.2008 року, виданого Кіровоградською міською радою, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.03.2008 року ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 68 років в м. Кіровограді.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 неодноразово виїжджала разом з донькою до свого батька в м. Севастополь, так як батько хворів, має тяжке захворювання.

В січні 2018 року ОСОБА_1 знов поїхала до батька у м. Севастополь, що підтверджується копіями паспортів.

30.03.2018 року з телефонної розмови ОСОБА_1 дізналась, що ОСОБА_4 переселився в квартиру АДРЕСА_5 .

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 114287837 від 16.02.2018 року квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_5 , належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2018 року.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 22.05.2018 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 1225, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 53 роки.

В зв`язку із смертю чоловіка, позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд першої інстанції зазначив, що приватний нотаріус Хомутенко О.В. посвідчила договір купівлі-продажу від 07.06.2018 року за яким ОСОБА_9 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Письменною Л.Г. 21.02.2018 року за реєстровим № 24, продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 .

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 139569206 від 28.09.2018 року, право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .

Таким чином на момент продажу квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 був померлим.

Суд першої інстанції зазначив, що представництво за довіреністю ОСОБА_9 припинилося 04.05.2018 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після настання смерті ОСОБА_4 , нотаріус Хомутенко ОСОБА_10 не мала підстав посвідчувати зазначений правочин від імені померлого у зв`язку з неможливістю з`ясувати волевиявлення учасника правочину, чи було воно вільним, чи відповідало його внутрішній волі.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що договір купівлі-продажу від 07.06.2018 року, укладений від імені ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а саме, частинам 1-4, 6 цієї статті , відповідно позов підлягає задоволенню в частині визнання недійсним договору купівлі продажу квартири від 07.06.2018 року укладений від імені ОСОБА_4 .

В частині позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочину визначені в статті 216 ЦК України суд першої інстанції відмовив, мотивуючи свою відмову тим , що позивачем не зазначено, які саме наслідки недійсності правочину мають бути судом застосовані .

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що довіреність на момент вчинення спірного правочину була чинною, оскільки ОСОБА_9 не був належним чином повідомлений про її скасування і це твердження не було спростовано під час слухання справи належними та допустимими доказами не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про смерть, виданого 22.05.2018 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 1225, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 53 роки.

При перевірці нотаріусом права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_4 , було встановлено, що квартира продана за договором купівлі-продажу від 07.06.2018 року від імені ОСОБА_4 ОСОБА_2 на підставі довіреності від 21.02.2018 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Письменною Л.Г., на ім`я ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-ХІІ, нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них, нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України.

Частиною третьою статті 46-1 вказаного Закону передбачено, що інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється, в тому числі, у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

З матеріалів справи вбачається, що нотаріус при посвідчені спірного договору купівлі продажу квартири в порушення норм діючого законодавства не перевірили обставини які б давали безспірні підстави для посвідчення спірного договору купівлі продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ч. 3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Встановлені обставини свідчать, що у зв`язку із смертю ОСОБА_4 на момент вчинення спірного правочину у ОСОБА_9 були відсутні правові підстави укладати спірний договір купівлі продажу оскільки повноваження викладені в довіреності припинились, а нотаріус в порушення діючого законодавства посвідчила зазначений спірний договір.

Доводи викладені в апеляційній скарзі , що якщо позивачу заподіяні збитки у зв`язку з незаконними діями або внаслідок недбалості нотаріуса то позивач має право звернутись до суду за захистом свого порушеного права про відшкодування нотаріусом завданих збитків , а не шляхом визнання правочину недійсним є необґрунтованими, оскільки позивач на власний розсуд, відповідно до статті 16 ЦК України, визначає належний захист своїх цивільних прав та інтересів.

Відшкодування збитків не є предметом даного судового розгляду.

Також не спростовують висновків суду першої інстанції доводи викладені в апеляційній скарзі, що оскільки проголошена вступна та резолютивна частини судового рішення не відповідають виготовленій резолютивній частині повного тексу судового рішення то відповідно зазначене рішення підлягає скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що при проголошені вступної та резолютивної частини рішення було зазначено , що позов задоволено частково, а також, що в і іншій частині позовних вимог відмовлено.

В повному тексті у резолютивній частині рішення зазначено, що позов задоволено і відсутнє словосполучення «в і іншій частині позовних вимог відмовлено».

З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2019 року судом першої інстанції було проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення. В резолютивній частині рішення зазначено, що позов задоволено частково. В частині визнання правочину недійсним позов задоволено, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Матеріали справи свідчать, що під час виготовлення повного тексту судового рішення судом першої інстанції було допущено технічну описку, оскільки в мотивувальній частині судового рішення суд першої інстанції дав правову оцінку позовним вимогам в частині застосування наслідків недійсності правочинів однак в резолютивній частині судового рішення помилково не зазначив.

Стаття 269 ЦПК України визначає процедуру виправлення описок у судовому рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Нефьодова Олександра Олександровича, який представляє інтереси ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.03.2019 року залишити без змін.

Текст постанови складено 25. 06.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: