ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6860/19 Справа № 211/471/19 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 10 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що з 21.07.2003 року позивач працював у ВАТ «КГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг ».

З 08.11.2004 року позивач працював на підприємстві відповідача в Залізничному цеху №2 на посаді слюсара по ремонту рухомого складу, з 01.12.2012 р. його посада була перейменована (реорганізована) на слюсар по ремонту рухомого складу ЦРПС екіпірувального пункту і ПТО локомотивів на станції «Шихтова». Станом на 01.12.2012 року позивачу був присвоєний 6 розряд слюсаря. На станції «Шихтова» він працював до скорочення штату.

08.01.2019 року позивача звільнили з роботи у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Однак, позивач вважає дане звільнення незаконним, оскільки порівняно з деякими іншими слюсарями ЦРПС, які залишились працювати на підприємстві, він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Крім того, він довше ніж деякі інші працівники працював у товаристві на даній посаді і має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також тимчасово не працюючу дружину. До моменту його скорочення були звільнені дві вакансії на їх дільниці, на яких працювали слюсарі по ремонту рухомого складу, декілька разів він звертався в письмовій формі до керівництва про перевід на звільнення одне із цих місць, але відповіді до теперішнього часу ніхто йому не надав. На ці посади прийняли одного працівника, як новоприйнятого на роботу, а іншого перевели з другої дільниці, у якого кваліфікація нижча, ніж у нього.

Виходячи з наведеного позивач вважає, що він має переважне право на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взяли.

Крім того позивач зауважує на тому, що на день пред`явлення позову до суду він перебував у вимушеному прогулі 22 дні, з 08.01.2019 року по 29.01. 2019 року. За цей час відповідач зобов`язаний виплатити на його користь заробітну плату в сумі 9 428 гр. (18 000 грн. / фактична заробітна плата за останні два місяці роботи /18 000 : 42 дні кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи / = 428,57 грн. / розмір середньоденної заробітної плати /428,57 х 22 дні /кількість днів вимушеного прогулу/).

На підставі наведеного вище позивач просив суд поновити його на роботі слюсарем по ремонту рухомого складу 6 розряду дільниці екіпірувального пункту та ПТО локомотивів у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 9428,54 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду дільниці екіпіровочного пункту та ПТО локомотивів у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34624 гривні 90 коп. без утримання податку на доходи фізичних осіб і інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за місяць.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Зауважує на тому, що відповідачем були в повному обсязі виконані вимоги законодавства щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає звільненню за п.1 ст.40 КЗпП України, переведення на іншу роботу, неодноразово позивачу надавалась інформація про наявні вакантні посади на підприємстві, а тому висновки суду першої інстанції про невиконання відповідачем вимог трудового законодавства щодо можливого працевлаштування працівника, що вивільняється, є безпідставними.

Оскільки скорочення штатних одиниць відбувалось за професією «слюсар з ремонту рухомого складу», то і порівняння кваліфікації працівників, що працювали за вказаною посадою, здійснювалось з точки зору займаної посади, при цьому наявність у позивача кваліфікації «технік із системного адміністрування» не свідчить про наявність у нього, в порівнянні з іншими працівниками, більшої кваліфікації за професією - слюсара з ремонту рухомого складу.

При цьому судом першої інстанції були залишені поза увагою доводи відповідача про безпідставність твердження позивача про наявність в нього переважного права на залишення на роботі, оскільки вказані твердження не підтверджені матеріалами справи, проте, матеріали справи свідчать про найменшу кваліфікацію та продуктивність праці позивача, що було враховано уповноваженими працівниками підприємства відповідача.

Крім того, позивачем не було зазначено у порівнянні саме з ким з працівників він має переважне право на залишення на роботі, в чому ця перевага виражена, а отже і позиція щодо наявного переважного права на залишення на роботі є необґрунтованою і не підтвердженою.

Зауважує на тому, що 29.11.2018 року комісією знову були запропоновані ОСОБА_1 вакантні посади для переведення, з якого позивач обрав для переведення посаду «підручний сталевара». При цьому, ОСОБА_1 комісією було роз`яснено необхідність відвідування структурного підрозділу, в якому він обрав роботу, для ознайомлення з умовами праці та необхідність подання особистої заяви про переведення до 03.12.2018 року, а також видано направлення за вих. №2312-251-262 від 29.11.2018 року для відвідування структурного підрозділу підприємства (мартенівського цеху). 04.12.2018 р. начальник мартенівського цеху ОСОБА_3 повідомив голову комісії про те, що в період з 29.11.2018 року по 04.12.2018 року ОСОБА_1 для ознайомлення з умовами праці та оплати за професією «підручний сталевара» до адміністрації мартенівського цеху не звертався; особисту заяву про переведення на професію «підручний сталевара» мартенівського цеху не подавав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Ботвінка О.А., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , в період з 21 липня 2003 року по 08 січня 2019 року, перебував в трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг», що підтверджується наданою суду копією трудової книжки позивача (а.с.15-16).

Згідно наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 866 від 24.07.2018 року «Про внесення змін в штатний розпис цеху ремонту рухомого складу» з 25.10.2018 року зі штатного розпису цеху ремонту рухомого складу виключена професія слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду піддільниці «екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів» дільниці «утримання підйомно-транспортного обладнання» в кількості 2-х одиниць, одну з яких на той момент займав ОСОБА_1 (а.с.72-75).

На виконання наказу № 866 від 24.07.2018 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» розпорядженням № 400 від 27.07.2018 року було створено відповідну комісію для виконання вимог ст. 492 КЗпП України щодо визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі під час вивільнення та працівників, що підлягають вивільненню(а.с.76).

На засіданні комісії 27 липня 2018 року було встановлено, що на посаді «слюсар по ремонту рухомого складу» працюють 12 осіб, у зв`язку з чим комісією було доведено оцінку їх кваліфікації та продуктивності праці для визначення осіб, що мають переважне право на залишення на роботі. За результатами проведеного аналізу та обговорення, враховуючи персональну кваліфікацію та продуктивність праці, комісія визначила, що працівниками, що підлягають вивільненню, є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Зазначене рішення було оформлено Протоколом № 1 від 27.07.2018 року (а.с.77).

Згідно попередження №1 від 30 серпня 2018 року ОСОБА_1 був попереджений про наступне вивільнення із одночасним запропонуванням іншої роботи згідно списку вакансій станом на 30.08.2018 року. Однак, позивач ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з попередженням про майбутнє звільнення, що підтверджено підписами членів комісії (а.с.82-84, 85-86).

ОСОБА_1 був особисто ознайомлений з наказом № 866 від 24.07.2018 року шляхом зачитування його вголос. Від ознайомлення з вказаним наказом під підпис ОСОБА_1 відмовився, що згідно акту №1 від 30.08.2018 року (а.с.87).

При цьому ОСОБА_1 , на бланку протоколу про ознайомлення вказав, що просить ознайомити профспілку, членом якої він являється, та ознайомити його з вказаним вище наказом в присутності представника профспілки (а.с.88).

Згідно Акту від 04 жовтня 2018 року, комісією повторно було запропоновано ОСОБА_1 для переведення вакантні станом на 04.10.2018 року посади в кількості 40 одиниць, однак позивач не обрав для себе посаду для переведення. В Акті про надання роботи від 04.10.2018 року зазначено, що «працівник визначиться до 05.10.2018 року до 16.00». Згідно Акту № 3 від 04.10.2018 року ОСОБА_1 відмовися від обрання посад для переведення (а.с. 91-96).

12 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його на одну з двох посад, що вивільнились внаслідок звільнення слюсаря 6 розряду ЦРПС ОСОБА_5 та внаслідок смерті слюсаря 6 розряду ЦРПС ОСОБА_6 .

На заяву від 12.10.2018 року ОСОБА_1 щодо переведення його на посади, що вивільнились внаслідок припинення трудових договорів з двома іншими працівниками, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надано відповідь, згідно якої вакансії, які зазначив позивач, станом на 12.10.2018 року укомплектовані, тому не має можливості задовольнити прохання позивача, викладене заяві від 12.10.2018 року (а.с.97).

Вказана відповідь була направлена ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладення 17.10.2018 року (а.с.98)

Наказом № 29/л від 08.01.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду екіпіровочні пункти та ПТО локомотивів, ПТО локомотивів» цеху ремонту рухомого складу в зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с.7).

Наказ № 29/л від 08.01.2019 року був підписаний начальником управління організаційного розвитку департаменту по персоналу ОСОБА_7 на підставі п. 1.10 наказу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про перерозподіл обов`язків по підписанню розпорядчих документів» №1329 від 02.11.2017 року, з урахуванням змін, внесених наказом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Про внесення змін до розпорядчих документів, що стосуються питань управління персоналом» №1064 від 13.09.2018 року та довіреності №14-555 від 20.12.2018 р., що підтверджують наявність у ОСОБА_9 повноважень на підписання наказів про звільнення працівників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.62-71).

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 29/л від 08.01.2019 року «Про звільнення з підприємства за скороченням штату ОСОБА_1 » винесений з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, з поновленням ОСОБА_1 на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду дільниці екіпіровочного пункту та ПТО локомотивів у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з виплатою на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суд першої інстанції, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України, право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частиною першою статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено, та сторонами не заперечується факт змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників на підприємстві відповідача.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як свідчать матеріали справи, позивач був своєчасно попереджений про зміни в організації праці та про можливе майбутнє вивільнення.

Як вбачається із матеріалів справи, попередженням №1 від 30 серпня 2018 року ОСОБА_1 був попереджений про наступне вивільнення із одночасним запропонуванням іншої роботи, згідно списку вакансій станом на 30.08.2018 року. Однак, позивач ОСОБА_1 відмовився власним підписом засвідчувати факт свого попередження роботодавцем про можливе майбутнє звільнення, що підтверджено підписами членів комісії (а.с.82-84, 85-86).

ОСОБА_1 був особисто ознайомлений з наказом № 866 від 24.07.2018 року шляхом зачитування його вголос. Від ознайомлення з вказаним наказом під підпис ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується актом №1 від 30.08.2018 року (а.с.87).

На бланку протоколу про ознайомлення ОСОБА_1 вказав, що просить ознайомити профспілку, членом якої він являється, та ознайомити його з вказаним вище наказом в присутності представника профспілки (а.с.88).

04 жовтня 2018 року комісією повторно було запропоновано ОСОБА_1 для переведення вакантні станом на 04.10.2018 року посади в кількості 40 одиниць, однак позивач не обрав для себе посаду для переведення. В Акті про надання роботи від 04.10.2018 року зазначено, що «працівник визначиться до 05.10.2018 року до 16.00». Вказаний факт відмови ОСОБА_1 від обрання посад для переведення підтверджено актом №3 про відмову від переведення від 04.10.2018 року (а.с.91-96).

12 жовтня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його на одну з двох посад, що вивільнились внаслідок звільнення слюсаря 6 розряду ЦРПС ОСОБА_5 та внаслідок смерті слюсаря 6 розряду ЦРПС ОСОБА_6 .

На заяву від 12.10.2018 року ОСОБА_1 щодо переведення його на посади, що вивільнились внаслідок припинення трудових договорів з двома іншими працівниками, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надано відповідь, в якій зазначено, що вакансії, які зазначив позивач, станом на 12.10.2018 року укомплектовані, тому не має можливості задовольнити прохання позивача, викладене заяві від 12.10.2018 року (а.с.97).

Вказана відповідь була направлена ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладення 17.10.2018 року (а.с.98)

Отже, позивачу ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади, тобто роботодавцем дотримано вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не прймаються колегією суддів.

Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність переважного права у позивача на залишення його на роботі, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в Постанові від 07 листопада 2011 року, справа № 6-45цс11, поняття кваліфікації включає не лише освітній рівень працівника та стаж його роботи, а і здатність виконувати особливі доручення.

Отже, при визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо, які за висновками Верховного Суду України, також є складовими кваліфікації.

Відповідно до абзацу другого розділу третього Тимчасових методичних рекомендацій розрахунку продуктивності праці в цілому в економіці та за видами економічної діяльності, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 26 грудня 2008 року №916 «Про затвердження Тимчасових методичних рекомендацій розрахунку продуктивності праці в цілому в економіці та за видами економічної діяльності», продуктивність праці (однофакторна продуктивність) - це узагальнюючий показник результативності праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг.

За змістом абзацу першого розділу другого та додатків 1 та 2 до згаданих Тимчасових методичних рекомендацій, розрахунок продуктивності праці здійснюється на підставі статистичної інформації, тобто за фактичним результатом праці.

В економічній теорії продуктивність праці - це результативність виробничої діяльності людей, що вимірюється кількістю часу, що витрачається на одиницю продукції, або кількістю продукції, створюваної за одиницю робочого часу (година, день, місяць, рік).

При цьому індивідуальна продуктивність праці - це продуктивність праці окремого працівника на конкретній дільниці виробництва.

Таким чином індивідуальна продуктивність праці окремого працівника на конкретній дільниці виробництва також повинна визначатися на підставі фактичних результатів праці такого працівника, а не відповідно до потенційних можливостей такого працівника.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами і доповненнями), судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Також відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно порівняльної таблиці працівників, які перебувають на посадах, що підлягають скороченню (період порівняння з 2014 року по теперішній час) було встановлено, що на підприємстві працює 12 працівників на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду дільниці екіпіровочного пункту та ПТО локомотивів у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», із яких звільненню підлягає два працівника. Відповідно до висновків, викладених у порівняльній таблиці працівників, які перебувають на посадах, що підлягають скороченню, ОСОБА_1 переваг на залишенні на посаді відповідно до рівня продуктивності праці, кваліфікації та професійних якостей не мав, (а.с.227).

При цьому, як вбачається з порівняльної таблиці, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» для визначення кваліфікації і продуктивності праці робітників бралися наступні вихідні дані: рівень освіти (профільна або непрофільна), підвищення кваліфікації, наявність прогулів, стаж роботи на підприємстві та стаж роботи за професією, а також враховувалися обставини, які надають працівникам переважне право на залишенні на роботі. Згідно ж наданих суду пояснень представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ОСОБА_1 мав меншу серед інших працівників, зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , кількість разів підвищення кваліфікації, що свідчить про найменший рівень його кваліфікації та правомірність рішення про визнання його як особи, що підлягає вивільненню, протягом своєї трудової діяльності неодноразово притягувався роботодавцем до дисциплінарної відповідальності та йому не нараховувалась виробнича премія та має найбільшу кількість днів відсутності на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю - 156 днів.

Між тим, система проходження підвищення кваліфікації не є обов`язковим та взагалі навчання персоналу на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» здійснюється на підставі та у відповідності з річним планом, який розробляється начальником бюро по навчанню робітників, у зв`язку з чим можна дійти висновку про те, що направлення робітників для проходження підвищення кваліфікації здійснюється виключно на вимогу роботодавця та не залежить від волевиявлення такого працівника, а тому сам по собі факт проходження позивачем ОСОБА_1 курсів підвищення кваліфікації вісім раз не свідчить про його низький рівень кваліфікації, оскільки саме роботодавець не здійснив дій для забезпечення працівника можливістю підвищити свою кваліфікацію.

При цьому, згідно порівняльної таблиці, шість працівників, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 мають меншу кількість проходження курсів підвищення кваліфікації, 3 працівники, а саме: ОСОБА_15 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за посадою позивача мають професійну технічну освіту, 4 працівника, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 - середню, 2 працівника, а саме: ОСОБА_14 та ОСОБА_13 - середньо-спеціальну та два працівника ОСОБА_11 та ОСОБА_17 - вищу, та лише 5 із 12 осіб, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 мають стаж, більший ніж у ОСОБА_1 , а інших показників продуктивності праці в порівняльній таблиці не наведено, тобто це єдині показники які бралися роботодацем до уваги, у зв`язку з чим колегія суддів не може погодитись із доводами відповідача про те, що ОСОБА_1 має найнижчий рівень кваліфікації серед інших працівників. При цьому зазначення в порівняльній таблиці того, що ОСОБА_1 с 2010 року охороною підприємства затримувався 24 рази, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки порівняльна таблиця складена за період з 2014 року, та в ній не зазначено, коли саме позивач затримувався охороною підприємства відповідача та з яких саме підстав. Систематичність невиконання позивачем правил трудового та внутрішнього розпорядку підприємства відповідачем не доведена.

Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців, не має в родині інших працівників із самостійним заробітком та працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 15 років, з яких 13 років на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду дільниці екіпіровочного пункту та ПТО локомотивів у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», тобто має тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, він одружений, має двох дітей, що надає йому переважне право на залишенні на роботі у відповідності до вимог ст. 42 КЗпП України порівняно з ОСОБА_18 , який має професійно-технічну освіту, однак менший ніж у позивача стаж роботи на підприємстві на посаді, що підлягає скороченню, порівняно з ОСОБА_13 , який має середньо-спеціальну освіту, однак менший ніж у позивача стаж роботи на підприємстві на посаді, що підлягає скороченню, порівняно з ОСОБА_5 , який має професійно-технічну освіту, однак менший ніж у позивача стаж роботи на підприємстві на посаді, що підлягає скороченню, порівняно з ОСОБА_10 , який має середню освіту та менший ніж у позивача стаж роботи на підприємстві на посаді, що підлягає скороченню та ОСОБА_4 , який має середню освіту та менший ніж у позивача стаж роботи на підприємстві на посаді, що підлягає скороченню.

Крім того слід зауважити, що 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 були запропоновані вакантні посади для переведення, з якого позивач обрав для переведення посаду «підручний сталевара». При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено, необхідність відвідування структурного підрозділу, в якому він обрав роботу, для ознайомлення з умовами праці, та необхідність подання особистої заяви про переведення до 03.12.2018 року, а також видано направлення за вих. №2312-251-262 від 29.11.2018 року для відвідування структурного підрозділу підприємства (мартенівського цеху) (а.с.116-119).

04 грудня 2018 р. начальником мартенівського цеху ОСОБА_3 . повідомлено голову комісії про те, що в період з 29.11.2018 року по 04.12.2018 року ОСОБА_1 для ознайомлення з умовами праці та оплати за професією «підручний сталевара» до адміністрації мартенівського цеху не звертався; особисту заяву про переведення на професію «підручний сталевара» мартенівського цеху не подавав (а.с.120).

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, в направленні роботодавця не було зазначено право ОСОБА_1 залишати своє робоче місце в період робочого часу для ознайомлення з умовами праці на новому робочому місці в мартенівському цеху.

До того ж, позивачем зазначено, та представником відповідача не спростовано, що задля чого для того, щоб потрапити до іншого цеху, необхідна відповідна перепустка, яка не була надана роботодавцем ОСОБА_1 , що унеможливило його потрапляння до мартенівського цеху.

Також, як встановлено матеріалами справи та поясненнями сторін, в період з дати виникнення вакансії, а саме з 20.09.2018 року і до її виключення зі штатного розпису структурного підрозділу - 02.10.2018 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, оскільки 20-21 вересня 2018 року були вихідними днями згідно робочого графіка позивача.

В період з 22 вересня по 01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на 12 жовтня 2018 року на підприємстві відповідача була вакантна посада слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду цеху ремонту рухомого складу (ЦРРС), однак, відповідач не перевів позивача на вказану посаду, в той час як позивач 12 жовтня 2018 року звернувся до відповідача з відповідною заявою (а.с.28) в якій, у зв`язку із смертю ОСОБА_6 , просив перевести його на посаду, що звільнилась.

При цьому посилання представника відповідача на те, що підприємством відповідача, з метою пропозиції ОСОБА_1 зайняти посаду, що звільнилася, за його адресою проживання була направлена комісія щодо майбутнього вивільнення працівників, однак, оскільки позивача не було вдома, таку пропозицію зробити не було можливості, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки будучи відсутнім на робочому місці внаслідок тимчасової непрацездатності 12 жовтня 2018 року, позивач особисто, 12 жовтня 2018 року, подав заяву про переведення його на вакантну посаду слюсаря по ремонту рухомого складу (ЦРРС, Ремонт локомотивів. Екіпірувальні пункти та ПТО локомотивів), яка вивільнилась у зв`язку зі смертю 12.10.2018 року ОСОБА_6 , що спростовує факт того, що підприємство відповідача не мало змоги попередити позивача про наявність зазначеної вакантної посади та підтверджує пояснення позивача в частині того, що зазначена вакантна посада була йому запропонована підприємством відповідача, однак його заява про переведення на зазначену вакантну посаду, подана 12 жовтня 2018 року, задоволена не була, та на зазначену посаду, порушуючи права позивача, був переведений інший працівник.

Зазначене потягло за собою порушення права позивача на можливість отримання вивільненої посади, яку він міг виконувати, враховуючи рівень знань, кваліфікації та освіти, раніше виконуваних обов`язків та попередньої посади.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №29/л від 08.01.2019 року про звільнення позивача винесений з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, з поновленням ОСОБА_1 на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду дільниці екіпіровочного пункту та ПТО локомотивів у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги відповідача про те, що скорочення штатних одиниць відбувалось за професією «слюсар з ремонту рухомого складу», то і порівняння кваліфікації працівників, що працювали за вказаною посадою, здійснювалось з точки зору займаної посади, при цьому наявність у позивача кваліфікації «технік із системного адміністрування» не свідчить про наявність у нього, в порівнянні з іншими працівниками, більшої кваліфікації за професією слюсар з ремонту рухомого складу, оскільки, виходячи з аналізу порівняльної таблиці працівників, які перебувають на посадах, що підлягають скороченню (період порівняння з 2014 року по теперішній час),ОСОБА_1 працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 15 років, з яких 13 років на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу 6 розряду дільниці екіпіровочного пункту та ПТО локомотивів у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», тобто має тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві, він є сімейною особою із наявністю двох дітей, що надає йому переважне право на залишенні на роботі у відповідності до вимог ст. 42 КЗпП України.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції були залишені поза увагою доводи відповідача про безпідставність твердження позивача про наявність в нього переважного права на залишення на роботі, оскільки вказані твердження не підтверджені матеріалами справи, проте, матеріали справи свідчать про найменшу кваліфікацію та продуктивність праці позивача, що було враховано уповноваженими працівниками підприємства відповідача, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, в порівняльній таблиці працівників, які перебувають на посадах, що підлягають скороченню (період порівняння з 2014 року по теперішній час) взагалі не зазначено таких критеріїв для порівняння як кваліфікація та продуктивність праці.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було зазначено у порівнянні саме з ким з працівників він має переважне право на залишення на роботі, в чому ця перевага виражена, а отже і позиція щодо наявного переважного права на залишення на роботі є необґрунтованою і не підтвердженою, оскільки, як вбачається із порівняльної таблиці, позивач по справі має переважне право на залишення на роботі щонайменше перед чотирма працівниками, які мають середню освіту, та чотирма працівниками, які мають менший ніж у позивача стаж роботи за професією .

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суд першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що 29.11.2018 року позивачу були запропоновані вакантні посади для переведення, з якого позивач обрав для переведення посаду «підручний сталевара». При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено, необхідність відвідування структурного підрозділу, в якому він обрав роботу, для ознайомлення з умовами праці та необхідність подання особистої заяви про переведення до 03.12.2018 року, а також видано направлення за вих. №2312-251-262 від 29.11.2018 року для відвідування структурного підрозділу підприємства (мартенівського цеху). Однак, 04.12.2018 р. начальник мартенівського цеху ОСОБА_3 повідомив голову комісії про те, що в період з 29.11.2018 року по 04.12.2018 року ОСОБА_1 для ознайомлення з умовами праці та оплати за професією «підручний сталевара» до адміністрації мартенівського цеху не звертався; особисту заяву про переведення на професію «підручний сталевара» мартенівського цеху не подавав.

Так, позивачем зазначено, та відповідачем не спростовано, що кожен цех має свій контроль пропуску, задля чого для того, щоб потрапити до іншого цеху, необхідна відповідна перепустка, яка не була надана роботодавцем ОСОБА_1 , та світлі розпоряджень ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про порушення ОСОБА_1 правил трудового розпорядку 14 липня 2014 р. та 14 лютого 2017 року саме з підстав залишення робочого місця (а.с.123, 124-125) унеможливило його потрапляння до мартенівського цеху.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про те ,що відповідачем були в повному обсязі виконані вимоги законодавства щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає звільненню за п.1 ст.40 КЗпП України, переведення на іншу роботу, неодноразово позивачу надавалась інформація про наявні вакантні посади на підприємстві.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: