Справа № 463/5515/18 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/605/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Львів

Справа №463/5515/18

Провадження №22-ц/811/605/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2019 року у складі судді Юрків О.Р.

у справі

за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області в якій просила суд: визнати неправомірною бездіяльність працівників ДВС ГТУЮ у Львівській області, щодо приховування від неї інформації про причини не стягнення аліментів в її користь та ненадання їй інформації щодо місцезнаходження виконавчого листа і не стягнення Личаківським ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області аліментів в її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 100 тисяч гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28 лютого 2006 року, з ОСОБА_3 , присуджено стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Вказувала, що після звільнення боржника з Львівської Національної Академії ветеринарної медицини ім. С. Гжицького, а саме з 01 квітня 2016 р. поступлення аліментів на її рахунок припинилися. Позивач, вважає, що аліменти, які вона не отримує з 01 квітня 2016 року з вини відповідача, і що перебуває в причинному зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і нанесення моральної шкоди у вигляді недотриманих аліментів і нестягнення неустойки з боржника. Зазначила, що причинена моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача щодо неї. Через поведінку відповідача вона станом на сьогоднішній день перебуває в стані душевного хвилювання та неспокою, постійно вживає заспокійливі медичні препарати.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем Личаківського ВДВС були вчиненні всі необхідні дії для примусового виконання виконавчого листа №2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, а тому немає правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльність працівників ДВС ГТУЮ у Львівській області. Також суд вказав, що позивач належними засобами доказування не довела завдання їй моральної шкоди, і саме відповідачем, а також, що саме відповідач має їй відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 100000 (сто) тисяч гривень, яка полягала у приховуванні від неї інформації про причини не стягнення аліментів на її користь. Оскільки відсутнє рішення суду, яким би визнано дії Личаківського ВДВС неправомірними, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача майнової шкоди .

У апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 17.01.2019р. та постановити нове рішення яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Так, у доводах апеляційної скарги зазначає, що суд у своєму рішенні не навів мотивів відхилення доказів, щодо її письмового звернення 19.01.2018р. в Личаківський ВДВС щодо знаходження її виконавчого листа і не отримання нею аліментів, на який вона відповіді не отримала. Також зазначає, що суд не взяв до уваги те, що державний виконавець зобов`язаний був повідомити її про закриття виконавчого провадження і скерування його до іншого відділу ДВС, однак цього не зробив. На думку позивача, суд не взяв до уваги, як доказ лист від 13.07.2018р. начальника управління ДВС у Київській області про те, що виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її користь у Києво-Святошинське управління ДВС не надходило.

У відзиві на апеляційну скаргу Личаківський відділ ДВС у м. Львові просить суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 17.01.2019р. залишити без змін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.02.2006 року з ОСОБА_3 , стягнуто в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 2-49/2006, який пред`явлено до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів для примусового виконання.

Відповідно до виписки з рахунку від 05.02.2016 р., ОСОБА_1 до 31.03.2016 р. отримувала аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , в розмірі встановленому рішенням Мостиського районного суду Львівської області.

Державний виконавець Личаківського відділу ДВС 05.08.2016 року керуючись п. 10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, яку разом з виконавчим документом скерував для подальшого виконання до Києво-Святошинського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, оскільки було встановлено, що боржник працює і отримує доходи у ПАТ «Нова лінія», що знаходиться за адресою: м. Київ, Києво-Святошинський район, с. Чабани, шоссе Одеське 8. Однак, матеріали виконавчого провадження були втрачені при пересилці.

Оскільки, позивач з 01 квітня 2016 р. не отримувала аліменти через втрату матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_1 звернулася до Мостиського районного суду із скаргою на дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.05.2018р. визнано неправомірними дії (бездіяльність) державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області щодо неналежного виконання у виконавчому провадженні № 51876881 виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

Зобов`язано державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області вжити заходи щодо належного виконання виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

В задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зобов`язання Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення щодо отримання ОСОБА_1 аліментів відмовлено.

На підставі ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 18.07.2018 р. видано дублікат виконавчого листа №2-49/2006, виданого 01.03.2006року на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28 лютого 2006р., про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

Судом першої інстанції також встановлено, що 20.08.2018 року, на підставі отриманого дублікату виконавчого документу, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано на адресу сторін виконавчого провадження для відома та виконання.

11.09.2018 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментах та встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів починаючи з травня 2016 і по 01.09.2018 року становить 37648,05 грн.

З метою забезпечення виконання вищевказаного рішення суду, 11.09.2018року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесено відповідні записи про обтяження до Реєстрів.

11.09.2018року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та скеровано для виконання до відповідних установ, а також боржнику до відома.

Крім цього, у відзиві зазначено, що на депозитний рахунок відділу 12.09.2018року боржником сплачено заборгованість в сумі 19000,00 грн., та 05.10.2018 року заборгованість в сумі 18648,00 грн.

29.10.2018року на адресу стягувача скеровано листа щодо повідомлення рахунків для переказу коштів в сумі 37648,00 грн., в результаті чого 01.11.2018 року отримано відповідь щодо неможливості надання рахунків.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі є безпідставними.

Так, суд першої інстанції на виконання вимог процесуального закону, а саме ст. 265 ЦПК України зазначив усі фактичні обставини справи, які встановлені судом з посиланням на докази, які містяться в матеріалах справи, а також навів достатні мотиви прийнятого ним рішення.

Тому, посилання апеляційної скарги щодо того, що суд не взяв до уваги як доказ певні листи із переписки між стягувачем і відділом виконавчої служби колегія суддів відхиляє, оскільки встановлені судом обставини в повній мірі дають можливість надати правову оцінку спірним правовідносинам з точки зору достатності та повноти.

Також, оцінивши всі доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції правильно вирішено спір та застосовано закон, який підлягає до застосування із правильним його тлумаченням.

Як видно зі змісту позовних вимог позивача, які наведені у її позовній заяві, вона просила суд визнати протиправною бездіяльність працівників державної виконавчої служби щодо приховування від неї інформації про місцезнаходження виконавчого листа і не стягнення аліментів на її користь.

Проте, позивач не довела суду на підставі жодного доказу, що орган державного виконання рішення суду приховував будь-яку інформацію від неї. Окрім того, апеляційний суд відзначає, що свої позовні вимоги позивач пред`явила до Личаківського відділу ДВС, а обґрунтовує такі вимоги тим, що працівники Києво-Святошинського відділу ДВС роками обманювали її та порушували її права.

Інші доводи позивача про те, що виконавець не стягував у її користь аліменти також не можуть бути підставою для визнання дій державного виконавця протиправними, так як позивач не конкретизувала конкретних дій державного виконавця, які на її думку є неправомірними чи норм закону, які він порушив, а обмежилась лише загальною вказівкою на порушення її прав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача в частині про визнання бездіяльності неправомірною є безпідставні та правильно відмовив у їх задоволенні.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції також погоджується із рішенням суду першої інстанції в цій частині, яким відмовлено у задоволенні такої вимоги.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини

За ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення

Так, як вірно встановлено судом та не заперечується сторонами, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.05.2018р., яка набрала законної сили, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 , в частині визнання неправомірними дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зобов`язання Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення щодо отримання ОСОБА_1 аліментів.

Одночасно, в межах даної справи, судом також не встановлено будь-яких порушень прав ОСОБА_1 діями Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова.

А тому, відсутнє порушення закону, яке може бути законодавчою підставою для відшкодування шкоду позивачу. Більше того, позивачем не надано доказів заподіяння їй моральної шкоди, яку вона оцінила у 100 000,00 грн., у чому саме така шкода полягає, тому, вимога позивача про стягнення моральної шкоди підставно відхилена судом.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом підставно відмовлено в позові, а доводи апеляційної скарги висновків суду викладених у рішенні суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про стягнення моральної шкоди - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 червня 2019 року.

Головуючий

Судді