Провадження 2/127/6746/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Константинова А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації, -

в с т а н о в и в:

11.12.2017 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (а.с. 2-6).

Ухвалою суду від 17.12.2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя залишено без розгляду в частині поділу: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; легкового автомобіля марки Рено-19 держномер НОМЕР_1 (а.с. 189), у зв`язку з чим представник позивача уточнив позовні вимоги (а.с. 229).

Позивач мотивував позов тим, що 05.10.1985 року в Великорусавській сільській раді Томашпільського району Вінницької області він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . У шлюбі у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_6 , 1986 р.н. та син ОСОБА_7 , 1990 р.н.

В 1997 року позивач звільнився з органів СБУ та переїхав до Росії на заробітки, де влаштувався на роботу начальником служби безпеки комерційної фірми в м. Новосибірську. Перевіз туди дружину та двох дітей. Працював офіційно, заробітна плата була до 10 тисяч доларів США на місяць. Дружина ніколи не працювала, займалась веденням домашнього господарства. Три-п`ять разів на рік за його кошти виїжджала в Україну до своїх рідних, іноді разом з дітьми, де проводила загалом до 6 місяців протягом кожного року.

З початку 2000 року позивач давав дружині великі суми грошей на проживання, ведення домашнього господарства, її поїздки і відпочинок, в тому числі і для того, щоб вона купила для них квартири, земельну ділянку в Україні, будувала будинок.

Впродовж довгого часу між ним та дружиною виникали конфлікти стосовно поглядів на виховання дітей, подальших життєвих планів та взаємовідносин між ними, також у неї виникали конфлікти з їх молодшим сином ОСОБА_8 .

В кінці 2003 року відповідач переїхала на постійне проживання в Україну, як вона пояснила, щоб бути ближче до їх старшого сина ОСОБА_9 і допомагати йому. ОСОБА_6 на той час навчався у Київській академії МВС України і був на повному державному забезпеченні. Менший син ОСОБА_7 категорично відмовився переїжджати, тому з 13 років син ОСОБА_7 постійно проживав разом із позивачем у м. Новосибірську і перебував на його повному матеріальному забезпеченні, навчався в муніципальній середній школі «Діалог». Син закінчив школу в 2007 році і за кошти позивача переїхав до Великобританії та вступив до коледжу у Брайтоні, а потім до ОСОБА_10 . Навчання сина в цих закладах оплачував позивач.

Також позивач продовжував передавати кошти дружині. Одну із сум, кошти в розмірі 10 000 доларів США позивач передав відповідачу через сина ОСОБА_11 в серпні 2009 року, коли він їхав в Україну, що задекларовано у митній декларації від 19.08.2009 року.

Вони з відповідачем домовлялись про купівлю трьох квартир у м.Вінниці і розраховували, що в одній з них будуть жити вони з відповідачем, а в двох інших їх сини, кожен в окремій квартирі.

28.08.2003 року відповідач купила квартиру АДРЕСА_3 , яку оформила на своє дівоче прізвище « ОСОБА_12 » і приховала, що вона перебуває в шлюбі.

В зв`язку з частими конфліктами вони вирішили розірвати шлюб і 04.04.2014 року на підставі рішення суду за його позовом шлюб між ними був розірваний.

Також між ними виник спір щодо придбаних ОСОБА_2 квартир та автомобіля, у зв`язку з чим він звертався до суду із позовами.

В процесі вирішення справи мирним шляхом він дізнався, що без його відома ОСОБА_2 відчужила квартиру АДРЕСА_4 , а кошти витратила на власний розсуд. Проте, відповідачка примусила його відмовитись від позовних вимог стосовно поділу квартири АДРЕСА_3 , а провадження у справі в цій частині було закрите.

Оскільки відповідачка приховала від нього факт придбання майна за спільні кошти, його продажу, вважає, що вона діяла недобросовісно, в зв`язку з чим на підставі ст..ст. 60, 70 СК України просив відступити від засад рівності часток подружжя та стягнути з відповідача на користь позивача 9/10 частки квартири АДРЕСА_3 , що становить 590 859 грн. (а.с. 2-6, 229).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кухар О.І. уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, подав відповідь на відзив (а.с. 79-80) і просив суд відступити від засад рівності часток подружжя та, оскільки квартира АДРЕСА_3 продана відповідачкою в період шлюбу без його відома, просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 9/10 частки вартості квартири, в розмірі 590 859 грн. Суду пояснив, що станом на 2003 рік вони з відповідачем вели спільне господарство, разом відпочивали, жили в м АДРЕСА_5 Новосибірськ. Спірна квартира придбана відповідачем у шлюбі фактично за кошти позивача і на дівоче прізвище ОСОБА_2 , про що ОСОБА_1 не знав, тому вважає, що майно є спільною сумісною власністю сторін. Про придбання спірної квартири позивач дізнався в 2014-2015 році, під час розгляду справи в суді. Він ніколи у цій квартирі не був. Продала ОСОБА_2 квартиру 03.05.2012 року теж без відома позивача, під час шлюбу. Вважає, що відповідач приховала майно, використала кошти від його реалізації не на користь сім`ї і не сплатила ОСОБА_1 компенсацію, тому з неї підлягає стягненню сума в розмірі 590 859 грн. Зауважив, що дана квартира вже була предметом спору, але не щодо поділу, а щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним. Оскільки тоді сторони домовились про сплату ОСОБА_1 компенсації, він відмовився від позовних вимог. Однак, домовленості щодо сплати компенсації відповідач так і не виконала. Наголосив, що спірна квартира була придбана за спільну кошти подружжя. Відповідач ніколи не працювала, позивач забезпечував її, передавав їй кошти, зокрема 19.08.2009 року в сумі 10 000 доларів США, що підтверджується митною декларацією. Просив позов задоволити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Чудак В.Д. позовні вимоги не визнали. Надали письмові заперечення, письмові пояснення, заяву про застосування позовної давності, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 61-62, 68-71). Зауважили, що ОСОБА_1 в іншій цивільній справі відмовився від позову в частині визнання квартири АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю, провадження було закрите, тому в задоволенні даних позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації просили відмовити. Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що в Новосибірську вони не проживали як сім`я з 1998 року. З 2000 року ОСОБА_1 взагалі почав проживати з іншою жінкою ОСОБА_13 , з якою потім одружився. Вона працювала на оптовій базі і доглядала будинок господарів, тому її неофіційний дохід був досить високим. В травні 2003 року вона із сином ОСОБА_14 приїхала в Україну, оскільки син поступив у ВНЗ і з того часу постійно проживає в Україні. Спірну квартиру придбала ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже після припинення шлюбних стосунків, за свої особисті кошти, у придбанні даної нерухомості позивач участі не приймав. Коштів ОСОБА_1 ніколи не передавав, спільного бюджету у них не було, тому спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Наголошувала, що у протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 07.12.2004 року вона сказала, що є дружиною позивача, характеризувала ОСОБА_1 позитивно, оскільки на той час ОСОБА_1 був затриманий правоохоронними органами. Фактично вони вже давно однією сім`єю не проживали, спільного бюджету не вели, подружніх стосунків не підтримували. Просила відмовити в задоволенні позову.

Судом вчинені наступні процесуальні дії:

27.12.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 127/26736/17 (а.с. 46).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2018 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_16 щодо призначення фоноскопічної експертизи відмовлено. Його клопотання про призначення у справі комплексної судової будівельно-технічної та автотоварознавчої експертизи задоволено, провадження у справі зупинено (а.с. 127-128).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25.05.2018 року (а.с. 150-151) апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2018 року без змін.

На підставі заяви представника позивача провадження у справі № 127/26736/17 було поновлене (а.с. 177).

Ухвалою суду від 17.12.2018 року позов ОСОБА_17 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя залишений без розгляду в частині поділу: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; легкового автомобіля марки Рено-19 держномер НОМЕР_1 (а.с. 189).

Ухвалою суду від 17.12.2018 року направлена на виконання Вінницькій торгово-промисловій палаті ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2018 року для проведення судової будівельно-технічної експертизи в частині визначення середньої ринкової вартості квартири АДРЕСА_3 (а.с. 188).

Ухвалою суду від 05.04.2019 року провадження у справі було поновлене та призначене підготовче засідання (а.с. 213).

07.05.2019 року закрите підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 231).

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований 05.10.1985 року в В.Русавській сільській раді Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 13 (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: син ОСОБА_19 народився в 1986 році, син ОСОБА_20 народився в 1990 році.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2014 року у справі № 127/4215/14-ц позов ОСОБА_18 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05.10.1985 року у Великорусавській сільській раді Томашпільського району, актовий запис № 13 (а.с. 63).

18.09.2014 року ОСОБА_18 зареєстрував шлюб із ОСОБА_13 і змінив прізвище на « ОСОБА_21 » (а.с. 35, 36).

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28.08.2003 року ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_3 , яка має 43,2 кв.м. загальної та 28,1 кв.м. житлової площі, складається з двох кімнат. Купівлю-продаж даної квартири вчинено за 55 120 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору (20-21). Право власності за ОСОБА_2 зареєстроване ВООБТІ 09.10.2003 року, в КП «ВМБТІ» 20.04.2012 року.

03.05.2012 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_22 квартиру АДРЕСА_3 . Згідно договору купівлі-продажу квартира продана за 222 000 грн. (а.с. 22-26).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2016 року позовну заяву ОСОБА_18 до ОСОБА_2 , ОСОБА_22 , третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.05.2012 року, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та скасування запису в державному реєстрі правочинів про власника квартири за заявою позивача ОСОБА_18 залишено без розгляду (а.с. 29).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2016 року (а.с. 33-34) позов ОСОБА_18 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю задоволено. Визнано спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1 як майно, що було придбано під час шлюбу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у цій справі від 22.06.2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_18 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, в тому числі квартири АДРЕСА_3 , закрите у зв`язку з відмовою ОСОБА_18 від позовних вимог (а.с. 32). Позивач відмовився від позову на користь ОСОБА_2 і вважав, що спільним майном є лише квартира АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 зазначив, що оскільки квартира придбана в період шлюбу, за кошти, що він надавав ОСОБА_2 , квартира в силу ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, але оскільки відповідач, продаючи дану квартиру в період шлюбу приховала від нього цей факт і вчинила недобросовісно, на підставі ст. 70 СК України позивач просив відступити від засад рівності часток і стягнути на його користь вартість 9/10 часток квартири в сумі 590 859 грн.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № ОС-319 від 03.04.2019 року (а.с. 195-212) ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_6 , станом на дату проведення дослідження становить 656 510 грн.

При вирішенні спору суд застосовує відповідні норми КпШС та СК України, оскільки спірна квартира була придбана ще до 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 22 КпШС (яка діяла на момент придбання квартири ОСОБА_2 ) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідні положення містяться в ст. 60 СК України, який вступив в дію з 01.01.2004 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 КпШС суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин (п. 30 постанови Пленуму).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для визнання майна спільною сумісною власністю необхідно довести факт спільного придбання майна та наявності коштів у сторін, джерел їх походження.

В судовому засіданні відповідач повідомила, що з 1998 року вони з позивачем проживали окремо, спільного бюджету не мали, подружніх стосунків не підтримували. Чоловік проживав із ОСОБА_13 , з якою в подальшому зареєстрував шлюб, а вона з дітьми проживала окремо в м. Новосибірську. Батько лише приходив до своїх дітей, приймав участь у вихованні. З травня 2003 року вона постійно проживає в Україні, тому і придбала спірну квартиру в особисту власність і за особисті кошти в сумі 55 120 грн.

Позивач ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів, що станом на момент придбання квартири вони з ОСОБА_2 спільно проживали і мали спільний бюджет, а спірна квартира була придбана за їх спільні кошти в інтересах сім`ї. В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 ніколи не був в цій квартирі, не проживав в квартирі з сім`єю, а також не був зареєстрований за цією адресою. Позивач не надав жодного доказу проведення спільних витрат, в тому числі на утримання спірної квартири, оплати за комунальні послуги, придбання в цей період іншого майна за спільні кошти тощо.

В 2014 році ОСОБА_23 звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя і в позовній заяві вказав, що в середині 1997 року він виїхав на роботу до Російської Федерації, чим підтвердив пояснення відповідача в частині припинення фактичних шлюбних стосунків (а.с. 64-65).

Доказів того, що кошти він передавав ОСОБА_2 для придбання нерухомості, позивач також не надав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_16 визнав, що ОСОБА_1 не знав про придбання квартири ОСОБА_24 і дізнався про це лише в 2014 році. Це спростовує твердження позивача, викладене в позовній заяві, про те, що вони із дружиною домовлялись про спільне придбання цієї квартири за спільні кошти.

Митна декларація ОСОБА_20 від 19.08.2009 року на 10 000 доларів США не має відношення до придбаної ОСОБА_2 28.08.2003 року квартири. Ці кошти декларував при переміщенні кордону син сторін і дана обставина не підтверджує того, що сторони на цей час вели спільне господарство.

При вирішенні спору суд також приймає до уваги, що 17.02.2014 року ОСОБА_23 звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя і просив визнати майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_3 , спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 64-65). Разом з тим, ОСОБА_1 відмовився від позовних вимог на користь ОСОБА_25 , чим визнав, що квартира АДРЕСА_7 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , належить їй на праві особистої власності (а.с. 30, 31). Провадження у справі в частині визнання цієї квартири спільною сумісною власністю подружжя і поділу квартири було закрите Вінницьким міським судом Вінницької області (а.с. 32).

В силу ч. 5 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Таким чином, оскільки на момент придбання квартири АДРЕСА_3 сторони вже припинили ведення спільного господарства, проживали тривалий час окремо, а позивач не надав належних і допустимих доказів придбання цієї квартири за спільні кошти, а також за кошти, здобуті внаслідок спільної праці, позивач відмовився від позовних вимог про визнання цієї квартири спільною сумісною власністю, суд вважає, що квартира є особистою власністю ОСОБА_2 , тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 22, 28 КпШС, ст.ст. 3, 57, 60, 74 СК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації відмовити.

Судовий збір залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_8 , ІПН НОМЕР_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_9 , ІПН НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складене 13.06.2019 року.

Суддя: