Номер провадження: 22-ц/813/1473/19
Номер справи місцевого суду: 501/4905/15-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М.,Цюри Т.В.

За участю секретаря- Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі-

Представник позивача- ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договору іпотеки припиненим та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 травня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» далі - ПАТ «Ощадбанк») та ОСОБА_3 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 37, за умовами якого банк зобов`язувався надавати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії.

В забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, 23 травня 2007 року між банком і ОСОБА_4 укладено договір поруки та цього ж дня - договір іпотеки нерухомого майна з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Протягом розгляду судової справи позивачам стало відомо, що раніше, в різні періоди, вже були винесені судові рішення про стягнення на користь відповідача сум заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 23 травня 2007 року, а також двічі проводились прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки, які не відбулися у зв`язку із відсутністю бажаючих придбати це майно. Лот був знятий з торгів на підставі ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачу (стягувану) було запропоновано залишити за собою нереалізовану з прилюдних торгів нерухомість. У визначений строк відповідач такого бажання не виявив, а тому позивачі просять суд визнати договір іпотеки від 23 травня 2007 року припиненим.

Ухвалою суду від 09 грудня 2016 року справу за вказаним позовом було об`єднано в одне провадження зі справою за позовом ПАТ «Ощадбанк» про виселення.

Вказані вимоги банку були обґрунтовані тим, що судові рішення прийняті у справах № 2-388/2010 та № 2-2602/10, в частині звернення стягнення боргу на предмет іпотеки - квартиру, не можуть бути виконані у зв`язку із наявністю реєстрації у ній відповідачів, а тому банк просив задовольнити позов.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2016?Оку позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано іпотечний договір від 23 травня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу, (зареєстровано в реєстрі за № 7256), укладений між ВАТ «Ощадбанк); (правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк») та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , на квартиру АДРЕСА_1 припиненим.

У задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України)- відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Іллічівського міського суду одеської області від 19 липня 2016 року стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк» в особі філії одеське обласне управління ПАТ«Державний ощадний банк» на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 487,20 грн.( а.с.246 т.2)

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 липня 2016 року, рішення суду першої інстанції, в частині визнання іпотечного договору від 23 травня 2007 року таким, що є припиненим скасовано, і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою ВССУ від 01.11.2017 року рішення апелЯцуійного суду Одеської області від 01 липня 2-016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання договору іпотеки припиненим та зобов`язання вчинити певні дії скасовано,справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.( а.с.95-97 т.3).

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України».

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що реалізація спірного нерухомого майна відбувалась відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», а саме як реалізація арештованого майна боржника, тоді як для задоволення позовних вимог щодо припинення договору поруки на підставі ч.3 ст.49 Закону України «Про іпотеку» необхідно проведення реалізації нерухомого майна не в порядку ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», а в порядку ч.8 ст. 54 цього Закону як примусове стягнення на предмет іпотеки. Крім того зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів проведення двічі публічних торгів з реалізації спірного майна та вважав необгрунтованими висновки суду першої інстанції щодо визнання сторонами та не оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця під час вчинення виконавчих дій, адже зазначений висновок суду не стосується предмету спору.

В судове засідання позивачі не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.05.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 37 (т.І а.с. 6-9, т.2 а.с.11-15), відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався надавати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії в сумі 388 850 грн. на споживчі цілі під 18% річних та остаточним строком повернення 23.05.2017 року.

23.05.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за Договором відновлювальної кредитної лінії № 37 між ПАТ «Державний ощадний банк України» з ОСОБА_4 .. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки нерухомого майна - трикімнатної квартири, загальною площею 66,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений Приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., що зареєстрований в реєстрі за № 7256 (т.І а.с.10-12, т.2 а.с. 21-25).

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором було укладено Договір поруки від 23.05.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 (т.2 а.с. 16-20).

З підстав невиконання умов Договору відновлювальної кредитної лінії № 37. прострочення повернення кредиту та сплати процентів, у судовому порядку, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» було стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість у сумі 460051,86 грн. на підставі рішення суду № 2-388/2010 року від 13.04.2010 року (т. 1 а.с. 20-21) та у сумі 88010,90 грн. на підставі рішення суду № 2-2602/10 від 8.12.2010року (т.1 а.с. 22). На виконання рішень суду відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 66,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить у рівних частинах ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

На підставі виданих виконавчих листів двічі проводились публічні торги (26.04. 2011 року, та 09.07.2012 року), лот - трикімнатна квартира, у зв`язку з відсутністю бажаючих придбати майно, було знято з прилюдних торгів.

Виконавчий лист, згідно постанови відділу виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції № В-10/242/2012 від 23.08.2012 року, було повернуто стягувачу. із зазначеної постанови вбачається, що 19.07.2012 року, згідно ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідачу - стягувачу, було запропоновано залишити за собою нереалізовану з прилюдних торгів зазначену трикімнатну квартиру.

У запропонований строк відповідач не виявив такого бажання, у зв`язку із чим арешт з предмету іпотеки був знятий, нерухоме майно повернуто боржнику, а виконавчий лист у справі № 2-388/2010 року від 16.11.2011 року було повернуто без виконання. Вказані дії виконавчої служби оскаржені не були.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договору іпотеки припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження за виконавчим листом № 2-2602/10 було відкрите 20.12.2010 року. Таким чином, правовідносини зі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів розпочалися у 2010 році, тобто до набрання чинності Закону № 3795-УІ. Тому дійшов висновку, що у даному випадку слід керуватися ч. 2 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на момент вчинення процесуальних виконавчих дій, тобто до внесення змін Законом № 3795-УІ. При цьому районний суд виходив з того, що позивачі скористались визначеним законом способу захисту прав, правомірність підстав - доведена, атому вимоги підлягають задоволенню.

При цьому посилався на судову практику Верховного Суду україни, зокрема № 6-447цс15 від 24 червня 2015 року, № 6-222цс15 від 07 жовтн7я 2015 року , № 6-939цс15 від 09.09.2015 року, Постанову Вищого господарського суду України № 925/639/13 від 15 вересня 2015 року.

Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Верховного Суду України по справі від 28 лютого 2018 року у справі за № 33/4397/15-ц, провадження № 61-2968св18 виходив з того, що підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

Таким чином, якщо кредитор не скористався своїм правом на проведення стягнення за виконавчим листом та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», це не є підставою для припинення іпотеки.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 7 жовтня 2015 року в справі № 6-222цс15 та від 22 лютого 2017 року в справі № 6-133цс17.

Судом встановлено, що 23.05.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 37 (т.І а.с. 6-9, т.2 а.с.11-15), відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався надавати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії в сумі 388 850 грн. на споживчі цілі під 18% річних та остаточним строком повернення 23.05.2017 року.

23.05.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за Договором відновлювальної кредитної лінії № 37 між ПАТ «Державний ощадний банк України» з ОСОБА_4 .. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки нерухомого майна - трикімнатної квартири, загальною площею 66,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений Приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., що зареєстрований в реєстрі за № 7256 (т.І а.с.10-12, т.2 а.с. 21-25).

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором було укладено Договір поруки від 23.05.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 (т.2 а.с. 16-20).

З підстав невиконання умов Договору відновлювальної кредитної лінії № 37. прострочення повернення кредиту та сплати процентів, у судовому порядку, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» було стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість у сумі 460051,86 грн. на підставі рішення суду № 2-388/2010 року від 13.04.2010 року (т. 1 а.с. 20-21) та у сумі 88010,90 грн. на підставі рішення суду № 2-2602/10 від 8.12.2010року (т.1 а.с. 22). На виконання рішень суду відбулось звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 66,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить у рівних частинах ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

На підставі виданих виконавчих листів двічі проводились публічні торги (26.04. 2011 року, та 09.07.2012 року), лот - трикімнатна квартира, у зв`язку з відсутністю бажаючих придбати майно, було знято з прилюдних торгів.

Виконавчий лист, згідно постанови відділу виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції № В-10/242/2012 від 23.08.2012 року, було повернуто стягувачу .З зазначеної постанови вбачається, що 19.07.2012 року, згідно ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідачу - стягувачу, було запропоновано залишити за собою нереалізовану з прилюдних торгів зазначену трикімнатну квартиру.

У запропонований строк відповідач не виявив такого бажання, у зв`язку із чим арешт з предмету іпотеки був знятий, нерухоме майно повернуто боржнику, а виконавчий лист у справі № 2-388/2010 року від 16.11.2011 року було повернуто без виконання. Вказані дії виконавчої служби оскаржені не були.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У ході розгляду справи відповідач наголошував, що його порушене право не було відновлено, оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена, що підтверджується відповідною довідкою про стан заборгованості, дані позивачем не спростовані.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 цього Закону в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про Іпотеку».

Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про іпотеку» є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на об`єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону в редакції, що була чинна час існування спірних правовідносин, передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, норми Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин, дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки: набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним: знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Також згідно зі статтею 49 Закону України «Про іпотеку» якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статтіі 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

Таким чином, якщо кредитор не скористався своїм правом на проведення стягнення за виконавчим листом та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», це не є підставою для припинення іпотеки.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що хоча до спірних правовідносин може бути застосовано положення закріплені в частині третій статті 49 Закону України «Про іпотеку», але відсутні підстави для її припинення .

З врахуванням зазначеного, районний суд порушив вимоги матеріального та процесуального права, що в силу ст..376 ч.1 п.4 ЦПК України являється підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволенні заявлених вимогах за безпідставністю.

Керуючись ст. 367,368,374, 376 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2016 року скасувати та постановити постанову.

Позовні заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договору іпотеки припиненим та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 25.06.2019 року

Голодуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді Т.В.Цюра

С.М.Сегеда