Справа № 202/1161/12
Провадження № 22-ц/801/1151/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 рокуСправа № 202/1161/12м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника скарж-ника, заявника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» ад-воката Роя В.Л. , розглянувши за правилами, встановленими для розгляду спра-ви у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засі-данні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за заявою

Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про

видачу дубліката виконавчого листа,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни на ухвалу Бершадського ра-йонного суду Вінницької області від 28 березня 2019 року, постановлену у при-міщенні суду в м. Бершадь Вінницької області за головування судді Губко В.І.,

В С Т А Н О В И В:

На виконання рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 червня 2012 року у цивільній справі № 202/1161/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 41 630,35 гривень 12 липня 2012 року виданий виконавчий документ № 202/1161/12, за яким у Бершадському РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області 19 лютого 2013 року було відкрите виконавче провадження № 36609770. 29 листо-пада 2016 року державним виконавцем винесена постанова про повернення ви-конавчого листа стягувачу, що підтверджується довідкою Бершадського РВ ДВС ГТУЮ в Вінницькій області від 29 березня 2018 року № 4869. Виконав-чий лист стягувачу не надходив, тобто він втрачений. Заявник просив суд вида-ти дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь бан-ку кредитної заборгованості.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 28 березня 2019 року у задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про видачу дубліката вико-навчого листа відмовлено ( а. с. 11-12 ).

Не погоджуючись з ухвалою суду від 28 березня 2019 року, представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л. оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану судову ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення заяви банку щодо видачі дубліката виконавчого листа. Скаржниця вважає оскаржува-ну ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуально-го права ( а. с. 15-17 ).

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» борж-ник Вербиленко В.О. не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника банку адвоката Роя В.Л., дослідивши матеріали справи, проаналі-зувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтова-ність оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скар-га представника банку підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимо-гам, вона є помилковою, такою, що суперечить фактичним обставинам справи, нормам матеріального права, які регулюють виниклі та наявні правовідносини між сторонами у цій справі.

Судом встановлено, що дійсно у Бершадському РВ ДВС ГТУЮ у Вінниць-кій області на виконанні знаходився виконавчий лист від 12 липня 2012 року № 202/1161/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості. 29 листопада 2016 року головним державним вико-навцем Запорощуком В. Б. була винесена постанова про повернення виконав-чого документа, повернення його стягувачу, який був втрачений при пересилці. Пославшись на статтю 22 Закону України «Про виконавче провадження» у чин-ній на час видачі виконавчого листа редакції, де був визначений річний строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання, суд зробив висновок, що оскільки судове рішення набрало законної сили 03 липня 2012 року, то строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання закінчився 04 липня 2013 ро-ку.

Висновок суду першої інстанції є незаконним. Суд не вказав, на що він по-силається, визнаючи пропущеним банком строк пред`явлення виконавчого лис-та до виконання у цьому конкретному випадку.

Пунктом 17.4 Розділу ХІІІ ЦПК України, на який двічі послався суд у власній ухвалі від 28 березня 2019 року, чітко визначено, що у разі втрати вико-навчого документа суд може видати його дублікат, якщо звернення про його видачу здійснене до закінчення строку, встановленого для пред'явлення вико-навчого документа до виконання.

Оскаржуючи судову ухвалі від 28 березня 2019 року, представник банку заз-начає наступне. 29 листопада 2016 року державним виконавцем прийнята по-станова про повернення виконавчого документа стягувачу. Статтями 47, 31 За-кону України «Про виконавче провадження» визначений обов`язок державного виконавця копії постанов про повернення виконавчого документа направляти стягувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Цього на-лежним порядком зроблено не було, доказів іншого суду не представлено, а значить виконавчий лист втрачений з вини органу ДВС, який у цій частині не виконав належним чином покладений на нього Законом обов`язок. Проте не-правомірні дії ДВС не повинні тягти негативні наслідки для стягувача, який в такому випадку є заручником невиконання державним органом своїх прямих обов`язків.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, Конституційного Суду України з приводу обов`язковості виконання судових рішень, що набрали законної сили, як невід`ємної складової права кожного на судовий захист, спря-мованої на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фі-зичних та юридичних осіб, суспільства, держави, вимога стягувача про видачу дубліката виконавчого листа підлягає ретельному розгляду як особи, законні ін-тереси якої порушені внаслідок неправомірних дій посадових осіб органу ДВС.

Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 6-676/10 вказав, що належним доказом підтвердження надсилання стягувачу у виконав-чому провадженні постанови про повернення виконавчого документа є квитан-ція про відправлення та повідомлення про вручення рекомендованого листа.

На час видачі судом виконавчого документа, а це 12 липня 2012 року, про отримання дубліката якого, наразі, йдеться, діяли норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ, згідно статті 22 якого строк пред`явлення до виконання виконавчого документа був визначений в один рік, якщо інше не передбачене законом. Разом з тим слід звернути увагу на норми статті 12, пункту п`ятого розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних по-ложень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ «Про виконавче провадження», що набрав законної сили з 05 жовтня 2016 року у новій редакції. Статтею 12 цього Закону встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Початком перебі-гу строку пред'явлення виконавчого документа, виданого за судовим рішенням, до виконання є наступний день після набрання рішенням законної сили. Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред'явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який роз-глядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рі-шення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з немож-ливістю у повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановле-ною законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржни-ка, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закін-чення строку дії відповідної заборони.

Пунктом п`ятим розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ «Про виконавче провадження» встановлено, що документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'-являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Судова ухвала від 28 березня 2019 року не може залишатися в силі, вона пе-решкоджає подальшому провадженню у справі, адже згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» як у редакції, чинній на час пред`явлен-ня банком виданого судом виконавчого листа до виконання, на час повернення виконавчого листа стягувачу, так і в статті 1 цього Закону, що діє у даний час, визначено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового про-вадження.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 Кон-венції.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рі-шень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національ-ні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права. Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується стат-тею 6 параграфу 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передба-чають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з ме-тою захисту їх цивільних прав ( Beles and others v. tne Czech Republic ( Белеш та інші проти Чеської Республіки )), параграф 49.

У процесі судового розгляду повинні бути послідовно, без винятків, або з обгрунтуванням відмови розгляду, досліджені усі аргументи заявника. Що сто-сується фактів, то суд повинен перевірити ті, що є ключовими для справи заяв-ника ( Potocka and Others v. Poland ( Потоцька та інші проти Польщі), параграф 57.

У даній справі слід визнати, що оскаржувана судова ухвала підлягає безу-мовному скасуванню як така, що постановлена судом у порушення охоронюва-них законом інтересів, прав стягувача. При цьому суду належить врахувати, що з безпосередньої вини органу ДВС має місце дана справа, через якого у стягу-вача виникла необхідність звернутися у суд із клопотанням про видачу дублі-ката виконавчого листа та нести через це відповідні матеріальні витрати.

Доводи апеляційної скарги є грунтовними, об`єктивними, заслуговують на увагу в частині вимоги про скасування оскаржуваної судової ухвали.

Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення спра-ви для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування су-дом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що ма-ють значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невід-повідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм процесу-ального права чи застосування норм матеріального права, які призвели до по-становлення помилкової ухвали.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись нормами статей 353, 367-369, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.

Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 28 березня 2019 року, скасувати, справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду по суті заявленої вимоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і ка-саційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 21 червня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

Л.О. Голота