Справа № 452/257/18 Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/811/1936/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

позивача ОСОБА_1 і його представника

- адвоката Буняка Д.М.,

адвоката Стрілецького Т.І.

- представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути зі згаданої відповідачки на його користь «завдаток (аванс) за неналежне виконання обов`язків нею в сумі 7 800 доларів США, що в еквіваленті становить 220 322 гривні 82 коп.» та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що у вересні 2010 року позивач вирішив купити у ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , для чого дав їй під розписку аванс у розмірі 3 000 доларів США, за які згадана відповідачка повинна була до 01 березня 2011 року оформити документи на право власності на будинковолодіння та укласти із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

По домовленості із ОСОБА_2 , позивач до серпня 2011 року кожного місяця сплачував їй по 1 000 доларів США, а один раз - 800 доларів США, і загалом сплатив 7 800 доларів США, при цьому загальна вартість будинковолодіння становила 16 000 доларів США.

Коли дружина позивача, яка на час домовленості з відповідачкою про купівлю будинку була відсутня, відмовилась від купівлі, то ОСОБА_1 повідомив відповідачку про необхідність повернення грошей, однак ОСОБА_2 сказала, що потратила їх. Після неодноразових звернень та відмови відповідачки повернути 7 800 доларів США, позивач у грудні 2015 року подав у Самбірський відділ поліції відповідну заяву про порушення кримінальної справи проти ОСОБА_2 . Згідно постанови слідчого відділу поліції від 29 лютого 2016 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрито за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України (а.с. 1-8).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 204 594 грн. отриманих як аванс грошових коштів та 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Також стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави 2 045 грн. 94 коп. судового збору (а.с. 60-61).

Дане рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_2 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову «про стягнення отриманих як аванс грошових коштів у зв`язку із закінченням строку позовної давності», покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та на порушення норм матеріального права.

Вважає, що її розпискою від 29.09.2010 року не підтверджується факт отримання нею від позивача грошей, а частина згаданої розписки від 29.09.2010 року, яка була написаною позивачем про те, що він передав відповідачці 3 000 доларів США, «не свідчить про те, що такі кошти були (нею) отримані».

Вважає, що перебіг строку позовної давності розпочався з моменту, коли позивач довідався, що відповідачка не поверне йому авансу, а саме - з 28.08.2011 року, а відтак вважає що суд не правильно застосував норми матеріального права щодо початку перебігу позовної давності (а.с. 66-68).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також оглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001483 за заявою ОСОБА_1 до Самбірського відділу поліції (в подальшому - „матеріали кримінального провадження"), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як стверджується матеріалами кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 (позивача) до Самбірського відділу поліції від 10.12.2015 року, в ході цього кримінального провадження ОСОБА_2 (відповідачка) також подала до згаданого відділу поліції „зустрічну заяву" у якій стверджується, що ОСОБА_1 „купляв у (неї) хату, заплативши частину грошей" (арк. 17 кримінального провадження).

Як стверджується протоколом допиту свідка від 21.12.2015 року, ОСОБА_2 , будучи в ході кримінального провадження допитаною в якості свідка (з роз`ясненням під її власноручну розписку всіх її прав, як свідка в кримінальному провадженні, та попередженням про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України за завідомо неправдиве показання), визнала що сумарно від ОСОБА_1 вона в якості авансу за будинок, який вона мала намір продати, отримала „7 800 доларів США" - „для того, щоб виготовляла документи і переписала на ( ОСОБА_1 ) будинок" (арк. 19-21 кримінального провадження).

На факт отримання коштів від ОСОБА_1 міститься посилання також і у письмовому Відзиві ОСОБА_2 на заявлений до неї позов (а.с. 28-30).

За вище наведених обставин колегія суддів доводи апеляційної скарги стосовно того, що розпискою від 29.09.2010 року не підтверджується факт отримання відповідачкою (апелянтом) від позивача грошей, оскільки ця розписка «не свідчить про те, що такі кошти були (нею) отримані», вважає надуманими і такими, що спрямовані на ухилення відповідачки від цивільно-правової відповідальності.

Як стверджується матеріалами, як даної справи, так і кримінального провадження, відповідачка отримала кошти за будинок, власником якого вона не була і на який взагалі були відсутніми правовстановлюючі документи - і (зокрема) саме для виготовлення цих правовстановлюючих документів: дані обставини відповідачкою не заперечуються та не оспорюються, а відтак доказуванню не підлягають (частина 1 ст. 82 ЦПК України).

За вище наведених обставин відповідачка взагалі не могла брати на себе будь-яких зобов`язань по відчуженню будинку, як об`єкта нерухомості, позивачу, зокрема - з визначенням будь-яких строків укладення необхідного правочину та відповідальності за неукладення такого правочину.

Наведене вище і стало підставою для звернення ОСОБА_1 у грудні 2015 року до поліції з заявою про вчинення ОСОБА_2 стосовно нього шахрайських дій.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд прийшов до вірного висновку про те, що строк позовної давності для звернення до суду ОСОБА_1 не пропущений і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 липня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 11 червня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.