РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Левчук Д.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 О.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном, визнання порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном, визнання порядку користування квартирою, в якому просив суд усунути йому право користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом заборони ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та іншим особами чинити дії, що унеможливлюють його право користування такою квартирою та вселення його у квартиру АДРЕСА_1 та визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками, а саме: виділити в користування йому житлову кімнату площею 7,3 м.кв., виділити в користування ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , житлові кімнати площами 17,1 кв.м та 12.5 кв.м., у спільному користуванні співвласників залишити вану кімнату площею 2,4 кв.м, туалет площею 0,9 кв.м., коридор площею 8,4 кв.м.

В обгрунтування позову вказує, що квартира АДРЕСА_1 належить йому та відповідачам на праві спільної власності відповідно до Свідоцтва про право на житло від 12.12.1997 року. Вказує, що 30 травня 2002 року він розірвав шлюб з ОСОБА_2 . Зазначає,що нещодавно, між ним, колишньою дружиною, донькою з її чоловіком, відносно користування зазначеної вище квартирою виникли суперечки, скандали та непорозуміння. Останні неодноразово висловлювали наміри перешкоджати користування частиною його квартири взагалі. Не надають йому можливості зберігати особисті речі, порушуючи його право на приватне життя та розпорядження своїм особистим майно. Вказує, що були непоодинокі випадки неправомірного заволодіння його особистими речами без його дозволу та відома. У зв`язку з чим вважає за необхідне звернутись з цією позовною заявою до суду з метою усунення йому перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування згаданою квартирою.

04 січня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подала суду письмові заперечення на позов, в обґрунтування яких вказала, що позов не визнає, вважає його безпідставним, таким що заявлений з надуманих причин. Викладені в позовній заяві факти не відповідають дійсності. Вказує, що вона являється колишньою дружиною позивача, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 діти від спільного шлюбу. Шлюб розірвано в 2000 році. Вказує, що на даний час в квартирі спільно проживають позивач, вона, донька ОСОБА_9 , зять - ОСОБА_10 та онучка ОСОБА_11 , 2001 р. н. ОСОБА_12 зі своєю сім`єю проживає окремо, хоч-і являється співвласником квартири. Позивач дійсно займає одну із кімнат квартири площею 7,3 кв. м. за своїм власним вибором, вільно користується кухнею, санвузлом, має ключі від квартири, зберігає особисті речі та користується посудом, який належить усім членам сім`ї. Жодних випадків зникнення його речей не було і бути не могло. Отже, ніяких перешкод ОСОБА_4 в користуванні житлом інші члени сім`ї не створюють. А навпаки ОСОБА_4 створює нестерпні умови для проживання інших членів сім`ї, за умови, що квартира є неподільною, а будь-якого іншого житла у ОСОБА_4 немає, вирішити цю проблему в порядку ст. 365 ЦК України в суді не виявляється за можливе. Вказує, що вона та донька, зять також не маємо іншого житла, а тому вимушені терпіти брутальну поведінку позивача та проживати під спільним дахом. Зазначає, що ОСОБА_4 в 2015 році вийшов на пенсію, має твердий дохід. Однак, в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг участі не приймав та не приймає до цього часу. В побуті не дотримується моральних засад, зловживає спиртними напоями і створює нестерпні умови для проживання інших членів сім`ї. В зв`язку з протиправною поведінкою за місцем проживання, а саме в квартирі, ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовільнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів заперечували проти позовних вимог, вказала, що позивачу ніхто не чинить перешкод в користуванні квартирою, а навпаки він створює конфлікти.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований, а позовні вимоги підлягають до частково задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної власності відповідно до Свідоцтва про право на житло від 12.12.1997 року.

Сторонами в судовому засіданні не заперечувався той факт, що позивач на даний момент проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_2 .

Отже, суд вважає що доводи позивача про те, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні квартирою не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи наведене, а також те що позивач визнав, що проживає в квартирі, підстави для захисту права власності позивача згідно ст. ст. 16, 391 ЦК України, шляхом усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення позивача відсутні.

Що стосується вимоги про визначення порядку користування квартирою, то суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Квартира в якій сторони проживають складається з трьох житлових кімнат: 1-а житлова кімната площею 17,1 кв.м., 2-а житлова кімната площею 7.3 кв.м.. 3-я житлова кімната площею 12,5 кв.м., кухні площею 8,9 кв.м., ванна кімната площею 2,4 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м., коридор площею 8,4 кв.м.

Позивач займає одну із кімнат квартири площею 7,3 кв. м. за своїм власним вибором, вільно користується кухнею, санвузлом, має ключі від квартири, зберігає особисті речі та користується посудом, який належить усім членам сім`ї.

На підставі вищевикладеного, враховуючи інтереси кожної із сторін, суд вважає за можливе визначити порядок користування спірною квартирою, за яким позивачу виділяється в особисте користування кімната площею 7,3 кв.м., якою він користується і сам обрав. Враховуючи, що відповідачі свого варіанту користування квартирою не запропонували, суд приходить до висновку, що такий порядок відповідає інтересам сторін, оскільки кожен із співвласників отримує в особисте користування окрему житлову кімнату та не позбавляється користування необхідними в такому випадку іншими приміщеннями квартири.

Відповідно до ст. 141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном, визнання порядку користування квартирою задовільнити частково

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками, а саме: виділити в користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 7,3 м.кв., виділити в користування ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , житлові кімнати площами 17,1 кв.м та 12.5 кв.м., у спільному користуванні співвласників залишити вану кімнату площею 2,4 кв.м, туалет площею 0,9 кв.м., коридор площею 8,4 кв.м.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму судового збору в розмірі 640, 20 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 21 червня 2019.

Суддя: С.П. Харечко