Провадження № 4-с/761/31/2019
У Х В А Л А

Іменем України

31 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Припутневич В.І., Грицик В.Л., Шлапаковій А.О.,

за участю заявниці: ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Начальник Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві О.Й. Коблош, Начальник Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ярушевська І.І., Державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кириленко Д.М., Державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Панченко Інна Романівна про визнання неправомірним рішення, дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2018 року до суду надійшла зазначена скарга.

Під час слухання скарги були залучені до участі у справі як заінтересовані особи Начальник Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ярушевська І.І. та Державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Панченко Інна Романівна.

В скарзі скаржниця просить: визнати неправомірними рішення Печерського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві за №349/14-а від 29.08.2018 року, дії та бездіяльність начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві О.Й.Коблош та державного виконавця Кириленко Д.М. щодо відмови: у самостійному визначенні виконавчою службою суми аліментів, що підлягають стягненню за рішенням від 12.06.2014 року Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/16863/14ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з урахуванням змін законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину та здійснити відповідний перерахунок; у встановленні всіх джерел та обсягів всіх доходів боржника шляхом направлення відповідних запитів до Державної фіскальної служби України; при визначенні розміру аліментів та заборгованості по аліментам врахування доходів боржника в якості фізичної особи-підприємця та його ймовірних доходів від перепродажу майна - автомобілів; зобов`язати державного виконавця усунути допущені порушення або іншим шляхом поновити порушені права чи свободи заявника.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у Печерському районному відділі Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення від 12.06.2014 року Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/16863/14ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Як зазначає заявниця, в зв`язку із з внесенням змін до діючого законодавства щодо мінімального розміру аліментів на дитину, державним виконавцем мало бути здійснено перерахунок розміру аліментів, проте такого здійснено не було.

Листом від 29.08.2018 року начальник Печерського районного Відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відмовив у здійсненні перерахунку заборгованості по аліментах, у встановленні джерел доходів боржника та визначення розміру аліментів, виходячи з усіх доходів боржника.

Крім того, при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам не було враховано доходи боржника як фізичної особи-підприємця та ймовірних доходів від перепродажу автомобілів боржником. Також ні начальник відділу державної виконавчої служби, ні державний виконавець не відреагували на звернення заявниці з проханням здійснити запити до Державної фіскальної служби для з`ясування всіх джерел доходів боржника та в подальшому можливості здійснити перерахунок заборгованості.

В судовому засіданні заявниця скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, так як її вимоги не обґрунтовані.

Державний виконавець Панченко І.Р. в судовому засіданні, яке відбулось 28.02.2019 року заперечила проти задоволення скарги на тій підставі, що вірно нараховано заборгованість по аліментам - за місцем роботи боржника та в період безробіття, виходячи із середньомісячної заробітної плати по місту Києву. При здійсненні розрахунку заборгованості від 18.02.2019 року було враховано зміни до законодавства щодо нарахування розміру аліментів. В наступні судові засідання державний виконавець не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, пояснення на скаргу не направили.

А тому на підставі положень ч.2 ст.450 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 2 та 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає права та обов`язки державного виконавця.

В той же час стаття 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає право сторонам виконавчого провадження, зокрема, заявляти клопотання.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Печерському районному відділі Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження № 45414776 відкрите 12.11.2014 року на підставі виконавчого листа №761/16863/14-ц за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.06.2011 року і до досягнення сином повноліття.

08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, яким внесено зміни до ст. 182 СК України.

Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV (606-14) "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статях 194-197, 274 СК України.

Згідно ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Таким чином, питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

03.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась із скаргою до Начальника Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві О.Й. Коблош в якій зазначала, що державним виконавцем в порушення чинного законодавства, враховуючи що було збільшено мінімальний розмір аліментів, не було здійснено перерахунок аліментів. А тому просила здійснити перерахунок мінімального розміру аліментів.

Крім того, 10.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві О.Й. Коблош із заявою в якій просила здійснити запити до Державної фіскальної служби для отримання інформації про доходи боржника від його діяльності як фізичної особи-підприємця та відчуження автомобілів.

Листом від 29.08.2018 року за №349/14-а Начальник Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві О.Й. Коблош надав відповідь на вказані звернення в якій було роз`яснено порядок стягнення аліментів, з яких доходів вони стягуються та зазначено, що заборгованість по аліментам нарахована враховуючи заробіток боржника отриманий за місцем працевлаштування та у період безробіття, виходячи із середньомісячної заробітної плати по місту Києву. Також роз`яснено право звернутись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів.

Проте суд не може погодитись із зазначеним в листі щодо вірного нарахування державним виконавцем заборгованості по аліментам, так як при нарахуванні заборгованості по аліментам мають бути враховані і інші види заробітку, якими в даному випадку можуть бути отримані доходи від здійснення підприємницької діяльності боржником та від продажу автомобілів. А тому заявниці було безпідставно відмовлено у направленні запитів для з`ясування всіх видів заробітку (доходу) боржника.

Суду не надано доказів, що державний виконавець вчинила запити для з`ясування інформації щодо доходів боржника за період з часу з якого стягуються аліменти; не містять таких доказів і матеріали виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державний виконавець 05.07.2017 року здійснив запит до регіонального сервісного центру МВС в м.Києві щодо наявності майна, зареєстрованого за боржником. Проте у вказаному запиті державний виконавець не вимагає надати інформацію щодо автомобілів, які придбавались чи відчужувались з 03.06.2011 року.

Крім того, суду не надано доказів, що дійсно вказаний запит був направлений.

Також суд не може погодитись із зазначенням у відповіді щодо звернення заявниці до суду із позовною заявою про здійснення перерахунку розміру аліментів, так як саме державний виконавець має здійснити перерахунок заборгованості з врахуванням встановленого мінімального розміру аліментів.

Як вбачається з розрахунків заборгованості, які виконані після набранням Законом чинності, тобто з 05.07.2017 року, дійсно в них не було здійснено перерахунок у відповідності до вимог чинного законодавства - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Водночас судом встановлено, що на даний час права заявниці поновлені, так як у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.02.2018 року державний виконавець здійснила розрахунок з врахуванням змін до діючого законодавства.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що в порушення вимог діючого законодавства не було здійснено перерахунок заборгованості по аліментам, не здійснено запити для з`ясування доходів боржника; водночас на даний час права заявниці поновлені щодо здійснення перерахунку заборгованості по аліментах, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог.

Заявниця просила постановити ухвалу про стягнення з Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в дохід держави штраф на підставі статті 148 ЦПК України та постановити окрему ухвалу відносно Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, проте під час розгляду справи судом не встановлено підстав для притягнення Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві до відповідальності та постановлення окремої ухвали.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Начальник Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві О.Й. Коблош, Начальник Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ярушевська І.І., Державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кириленко Д.М., Державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Панченко Інна Романівна про визнання неправомірним рішення, дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення Начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві О.Й. Коблош за №349/14-а від 29.08.2018 року.

Визнати неправомірною бездіяльність Начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві О.Й. Коблош та державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кириленко Д.М. щодо відмови в здійсненні перерахунку мінімального розміру аліментів з урахуванням змін до законодавства; у встановленні всіх джерел та обсягів доходів боржника шляхом направлення відповідних запитів до Державної фіскальної служби України.

Зобов`язати Державного виконавця Печерського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Панченко Інну Романівну здійснити запити щодо встановлення доходів ОСОБА_2 , починаючи з 03 червня 2011 року.

В іншій частині вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 05 червня 2019 року

СУДДЯ: Н.Г.Притула