Єдиний унікальний номер 226/3470/18 Номер провадження 22-ц/804/1466/19
Головуючий у 1-ій інстанції Рибкін О.А. Єдиний унікальний номер 226/3470/18
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1466/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні рішення Моней24» на заочне рішення Димитровського міського суду Донецької області від 15 березня 2019 року по цивільній справі №226/3470/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні рішення Моней24» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (головуючий у 1 інстанції суддя Рибкін О.А., повний текст рішення складено 15 березня 2019 року)

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування якого зазначав, що 28.09.2017 року між ТОВ «Кредитні рішення Моней24» та відповідачем був укладений кредитний договір № та додаткова угода №-4 від 23.11.2017 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн з встановленою відсотковою ставкою розмірі 0,733 % терміном на 30 календарних днів зі строком погашення до 23.12.2017 року. Відповідно п.п.15.1, 15.2, 15.3 позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками на умовах, передбачених договором. Але у порушення укладеного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 07.12.2018 року становить 68197 грн., у тому числі сума простроченого основного боргу за кредитом - 7000 грн., сума нарахованих процентів - 1546 грн., пеня - 59651 грн. Просили стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості та судові витрати.

Заочним рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 15 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні рішення Моней24» заборгованість за кредитним договором № від 28.09.2017 року, а саме: суму простроченого основного боргу за кредитом - 7000 грн., суму нарахованих процентів - 1546 грн. та судові витрати в розмірі 220,80 грн., всього 8766 (вісім тисяч сімсот шістдесят шість) грн. 80 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням у частині відмови у стягненні пені, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду у цій частині скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволення вимог про стягнення пені суд першої інстанції помилково посилався на ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на час проведення антитерористичної операції» та не врахував того, що відповідач фактично проживав за межами населених пунктів, де проводилась антитерористична операція. При оформленні заявки на кредит зазначив місцем проживання м.Івано- Франківськ . Тому на спірні правовідносини зазначена норма не поширюються.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 травня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Сторонами рішення суду в частині позовних вимог, які було задоволено, не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Згідно із ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що між ТОВ «Кредитні рішення Моней24» і відповідачем був укладений кредитний договір № від 28.09.2017 року та додаткова угода №-4 від 23.11.2017 року. Відповідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7000,00 грн з встановленою відсотковою ставкою в розмірі 0,733 % терміном на 30 календарних днів зі строком погашення до 23.12.2017 року.

Відповідно до п.14.4 договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 20 років, а саме до 28.09.2037 року. Сторони узгоджують та підписують Договір шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатора, який направляється позичальнику у вигляді коду смс-повідомленням на номер позичальника, зазначеного у заявці.

Згідно умов укладеного кредитного договору, у разі якщо позичальник не повернув кредит у строк, затвердженій сторонами, штраф за невиконання умов повернення кредиту, становить 10 % від суми неповернутого кредиту. (п.9) У разі якщо позичальник не повернув кредиту строк затверджений сторонами пеня за невиконання умов повернення кредиту, яку позичальник додатково нараховує кредитодавцю становить 2% від суми неповернутого кредиту за кожен день такого неповернення і аж до кінцевого виконання позичальником кредитних зобов`язань за даним договором, чи оплати послуг пророгації. (п.10)

Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте боржником порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Розмір заборгованості згідно наданого розрахунку станом на 07.12.2018 року становить 68197 грн., у тому числі: сума простроченого основного боргу за кредитом - 7000 грн., сума нарахованих процентів - 1546 грн., пеня - 59651 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно копії паспорту ВК № НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно розпорядження Кабінету міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Мирноград Донецької області включене до цього переліку. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на час проведення антитерористичної операції», обґрунтовано виходив з того, що відповідач зареєстрований у м.Мирноград Донецької області та передбачена умовами договору пеня була нарахована після 14.04.2014 року.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що при укладанні кредитного договору відповідачем було зазначено інше місце фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_3 , а тому відсутні підстави для застосування наведеної правової норми, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до положень статті 29 ЦК України і статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання (перебування) фізичної особи є зареєстроване у встановленому законом порядку місце його проживання.

Згідно копії паспорту ВК № НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Аналогічна адреса реєстрації зазначена в інформації Українського бюро кредитних історій, на яку посилається позивач у апеляційній скарзі.

Зазначення у кредитному договорі від 28.09.2017 року та в інформації Українського бюро кредитних історій іншої адреси фактичного проживання, не спростовує правильність правових висновків суду першої інстанції, оскільки відповідно до ст.. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на час проведення антитерористичної операції» забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Таким чином, положеннями Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не передбачено обов`язкового постійного проживання на території проведення антитерористичної операції, як умови звільнення він нарахування штрафних санкцій. Згідно статті 2 цього закону достатньо факту реєстрації та проживання або переселення з відповідної території у період з 14 квітня 2014 року.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідач переселився у інше місто до 14 квітня 2014 року.

З матеріалів убачається, що пеня за невиконання зобов`язань за кредитним договором відповідачу була нарахована у період з 23.12.2017 року по 07.12.2018 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів, таким чином, вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, є фактично тотожними доводам, викладеним у позові, та були предметом дослідження у суді першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені. Рішення суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні рішення Моней24» залишити без задоволення.

Заочне рішення Димитровського міського суду Донецької області від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає

Судді: В.В. Папоян

О.І. Корчиста

О.О. Тимченко