ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2437/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2475/19Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Бутенко С.Б.,

Секретар: Мисечко А.І.

За участі: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року ухваленого під головуванням судді Новак Ю.Д. (повний текст рішення складено 07 серпня 2019 року)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в рахунок припинення частки в спільному майні подружжя,-

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача грошові кошти в рахунок припинення частки в спільному майні подружжя, а саме половину коштів, які перебували на депозитних рахунках відповідача в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 34776,34 грн., половину вартості гаража в обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Чураївна» в сумі 32400, 00 грн. та половину вартості автомобіля ГАЗ 2410, 1988 року випуску, номер випуску кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , видане 01.06.2001 року в сумі 5463,15 грн. - всього в загальній сумі 72639, 49 грн.

Позов мотивовано тим, що вищевказане майно і кошти були придбані в період шлюбу, в якому вони перебували з 18 червня 1983 року по 15 червня 2009 року, а тому воно є спільною сумісною власністю подружжя, в зв`язку з чим підлягає поділу між ними, шляхом стягнення грошових коштів на її користь в рахунок припинення частки в спільному майні подружжя.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів рахунок припинення частки в спільному майні подружжя - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по Ѕ частині за кожним на автомобіль ГАЗ 2410, 1988 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , видане 01.06.2001 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення місцевого суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а також в частині визнання за нею та ОСОБА_3 право власності по Ѕ частині за кожним на автомобіль ГАЗ 2410, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що при ухваленні рішення місцевий суд невірно встановив, що в даному випадку необхідна обов`язкова згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднє внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Також апелянт не погоджується з висновком місцевого суду про те, що не надано належних та допустимих доказів наявності грошових коштів на рахунках в банках станом до 15.06.2009 р., до моменту розірвання шлюбу.

Рішення місцевого суду в частині відмови в стягненні грошової компенсації за Ѕ частину вартості гаража в ОК « Гаражний кооператив «Чураївна» не оскаржується та у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

10 вересня 2019 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обгрунтовність рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Згідно п. 2 ч. 1 с. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що з 18 червня 1983 року по 15 червня 2009 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, після чого шлюб було розірвано.

Також встановлено, що в 2001 році за спільні кошти подружжям було придбано автомобіль ГАЗ 2410, д.н.з. НОМЕР_2 , 1989 року випуску, який було зареєстровано на відповідача ОСОБА_3 , який є їхньою спільною сумісною власністю. Вартість автомобіля відповідно до звіту оцінювача від 26.03.2013 року становить на квітень 2009 р. 10926, 30 грн.

В ході розгляду справи місцевим судом встановлено, що позивачем та її представником не надано суду належних та допустимих доказів, щодо наявності грошових коштів на ім`я відповідача в банках на час розірвання шлюбу.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по Ѕ частині за кожним на автомобіль ГАЗ 2410, 1988 року випуску місцевий суд виходив з того, що річ є неподільною, немає обов`язкової згоди другим з подружжя на отримання грошової компенсації та не внесено другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками місцевого суду, оскільки вони не відповідають нормам процесуального та матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділене між сторонами. Загальна ідея поділу майна полягає у припиненні режиму спільності й виникненні на його основі режиму роздільності майна. Кожен із подружжя після поділу майна стає власником тієї чи іншої речі або сукупності речей і не пов`язує свої дії щодо володіння, користування та розпорядження майном з іншим із подружжя.

Як убачається із ч. 2 ст. З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Судом встановлено та не заперечується і сторонами, що після розірвання шлюбу сторони уклали усний договір стосовно розподілу майна, що було придбане в шлюбі. Відповідно до цього договору позивачка ОСОБА_1 отримувала в рахунок розподілу квартиру за адресою АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 отримував в рахунок розподілу майна подружжя автомобіль ГАЗ 2410, 1988 року випуску, гараж в ОК « Гаражний кооператив «Чураївна», грошові кошти на його рахунках.

Всупереч вимогам ст. 69 ч. 2 СК України сторони не посвідчили договір розподілу майна стосовно квартири, що вище вказана нотаріально, що порушує чинне законодавство, в іншій частині договір сторін відповідав вимогам закону.

Як свідчать матеріали справи на час розірвання шлюбу на ім`я відповідача були відкриті два рахунки в ПАТ КБ « Приватбанк» на яких знаходилися кошти в загальній сумі 69 552, 69 грн. Вказана обставина не заперечується сторонами.

На час пред`явлення позову, розгляду справи відсутні будь-які достовірні та належні докази стосовно наявності вище вказаних коштів.

Як стверджує відповідач вказані кошти він витрачав на потреби їх сина - весілля, переїзд на інше місце проживання, народження дитини та інше.

Колегія суддів вважає, що відповідач в силу вимог ст. 69 СК України, був належним власником грошових коштів та міг витрачати та користуватися ними на власний розсуд.

Позовні вимоги в цій частині позивачки колегія суддів вважає не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Місцевим судом вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не має у власності гаража, являється лише його користувачем в ОК «Гаражний кооператив «Чураївна».

Враховуючи те, що спільний транспортний засіб перебуває у фактичному користуванні та володінні відповідача колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача грошову компенсацію за Ѕ частину вартості спірно автомобіля, яка згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи складає 5463,15 грн.( 10926,30: 2) ( т.1 а.с.25-41).

Місцевий суд ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по Ѕ частині за кожним на автомобіль ГАЗ 2410, 1988 року випуску та відмовляючи позивачці в стягненні грошових коштів в рахунок компенсації вартості її частки виходив з того, що автомобіль є річчю неподільною, немає обов`язкової згоди другим з подружжя на отримання грошової компенсації та не внесено другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду та з урахуванням згоди відповідача про визнання за позивачкою право на Ѕ частину автомобіля, про що свідчить відсутність оскарження рішення місцевого суду, вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд з урахуванням положень ст. 137, 141 ЦПК України стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 54,63 грн. (за подачу позову) та 147,97 грн. (за подачу апеляційної скарги) , а всього 202, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року в частині задоволення позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частин нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості Ѕ частини автомобіля

ГАЗ 2410, 1988 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , видане 01.06.2001 року на ім`я ОСОБА_3 5463, 15 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позову у розмірі 54,63 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

С.Б. Бутенко