Справа № 161/7645/16-ц
Провадження № 6/161/263/19
У Х В А Л А

13 червня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловського Романа Олеговича про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, -

В С Т А Н О В И В :

Представник Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області своє подання мотивує тим, що на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебуває виконавче провадження № 52368179 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 3500,00 доларів США, 172,70 доларів США процентів за користування позикою та 916,77 грн. витрат зі сплати судового збору. Державним виконавцем по виконавчому листу у справі № 161/7645/16-ц винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2016 року та надано термін до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження для добровільного виконання рішення суду. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам виконавчого провадження для виконання, відому та можливості оскарження. Виконавчий лист Луцького міськрайонного суду № 161/7645/16-ц від 23.09.2016 року у добровільному порядку не виконаний. У зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову про арешт всього належного на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна боржника. Згідно відповідей на запити, що надійшли від комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», за боржником зареєстровано право власності на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 згідно договору міни посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори від 06.06.1997 р за № 2-1422.

Посилаючись на вищенаведене, заявник просить суд визначити 1/4 частку боржника ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 .

Представник Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою подання підтримує.

Будучи належним чином повідомленими, заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, що відповідно до вимог ст. 443 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

Як передбачено ч.1 ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом ч.1-2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору позики, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики в розмірі 3 500,00 доларів США заборгованості за позикою, що еквівалентно по курсу Національного банку України станом на 08.06.2016 року становить 87 365 грн. 88 коп., 172 долари США 70 центів процентів за користування позикою, що еквівалентно по курсу Національного банку України станом на 08.06.2016 року сумі 4 310 грн. 88 коп., 916 грн. 77 коп. понесених витрат зі сплати судового збору, а всього: на загальну суму в розмірі 91 676 грн. 76 коп.

Як випливає з матеріалів справи, рішення суду на даний час боржником ОСОБА_1 не виконано.

Судом встановлено, що з метою примусового виконання рішень про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист у справі 161/7645/16-ц , який у добровільному порядку також не виконано.

На підставі ст. 57 Закону України Про виконавче провадження (що діяв на момент винесення постанови) державним виконавцем винесено постанову про арешт всього належного на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна боржника.

Також з метою повного, своєчасного виконання виконавчого листа державним виконавцем подано запити до органів та установ, що реєструють майно та доходи фізичних осіб.

Згідно відповідей на запити, які надійшли від комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», за боржником зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 згідно договору міни, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори від 06.06.1997 р за № 2-1422.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з ст.443 Цивільного процесуального кодексу України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства.

При розгляді подання державного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду.

А тому, за таких умов суд приходить до переконання, що державним виконавцем надані належні і достатні докази, які свідчать про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржнику, та як вбачається з матеріалів справи, у боржника відсутнє інше майно, на яке можна звернути стягнення, що також знайшло підтвердження в судовому засіданні, а тому подання підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.443 ЦПК України,ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Подання задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 належить 1/4 частки у квартирі АДРЕСА_2 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта