Провадження №22-ц/812/948/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2019 року м. Миколаїв

справа № 480/566/19

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Шаманської Н.О., Лівінського І.В.

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку у цивільні справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича на ухвалу судді Миколаївського районного суду Миколаївської області Терентьєва Г.В., постановлену 08 квітня 2019 року у приміщенні цього суду, повний текст якої складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

В поданні приватний виконавець Куліченко Д.О. зазначав, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 58467048 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-02-241, виданого Миколаївським районним судом Миколаївської області 21 травня 2010 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 238 951 грн. 10 коп. - заборгованості за кредитом, 1700 грн. - держмита, 30 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 240 881 грн. 10 коп. Рішення набрало законної сили 17 лютого 2010 року.

22 лютого 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення завідомо неправдивих відомостей. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Як вказав заявник, відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 , проте 30 травня 2008 року відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про заборону на нерухоме майно за вищевказаною адресою згідно договору іпотеки від 30 травня 2008 року, власником та іпотекодавцем зазначено ОСОБА_1 , іпотекодержателем - АТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 травня 2008 року продавцем цього будинку є ОСОБА_3 , а покупцем - ОСОБА_4 .

На думку приватного виконавця, боржник свідомо не зареєстрував право власності на житловий будинок в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно з метою унеможливлення звернення стягнення на вказане майно. Посилаючись на викладене, просив надати дозвіл на звернення стягнення на вищезазначене нерухоме майно..

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2019 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. про звернення стягнення на майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відмовлено.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Куліченко Д.О., посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції, неправильне застосування норм матеріального права, неналежну оцінку судом доказів та обставинам справи, просив ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його подання. Апелянт зазначав, що суд безпідставно застосував норму ст. 81 ЦПК України, адже питання розгляду подання виконавця не відноситься до загального позовного провадження. Також, на думку апелянта, за змістом ст. 440 ЦПК України він не повинен доводити відсутність у боржника іншого майна або коштів, на яке можливо звернути стягнення та надавати суду оцінку нерухомого майна, на яке він просить звернути стягнення.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Від приватного виконавця Куліченка Д.О. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Від стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» також надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність, оскаржувану ухвалу скасувати, а подання виконавця задовольнити.

Повістки про виклик в судове засідання, направлені на останню відому адресу боржника ОСОБА_1 та заінтересованої особи ОСОБА_3 , повернулись до суду з відмітками на поштових повідомленнях про непроживання їх за цією адресою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 10 статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено і підтверджується наданими до подання документами, що 22 лютого 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58467048 з примусового виконання виконавчого листа № 2-02-241, виданого 21 травня 2010 року Миколаївським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 23 8 951 грн. 10 коп. - заборгованості за кредитом, 1700 грн. - держмита, 30 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього - 240 881 грн. 10 коп.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 , проте 30 травня 2008 року відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про заборону на нерухоме майно за вищевказаною адресою згідно договору іпотеки від 30 травня 2008 року, власником та іпотекодавцем зазначено ОСОБА_1 , іпотекодержателем - АТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Біцюк Т.Є. за реєстр. № 1628, продавцем цього будинку є ОСОБА_3 , а покупцем - ОСОБА_5 .Л.

Інших документів про проведення приватним виконавцем Куліченко Д.О. виконавчих дій до подання не було надано (а.с. 81-91).

Відмовляючи в задоволенні подання приватного виконавця, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доказів на підтвердження того, що виконавцем вчинені всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на виявлення коштів та рухомого майна боржника ОСОБА_1 не було надано, і про вчинення таких дій виконавцем у поданні не зазначено.

Так, приписами частини 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право: одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатись до суду із поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи або особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, за умови задоволення судом такого подання - проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За положеннями частин 2, 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

За правилами ч. 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Таким чином, звернення стягнення на житловий будинок чи квартиру, в яких проживає особа, є виключним заходом, може бути застосоване в останню чергу, з метою уникнення обмеження конституційних прав громадянина.

Розглядаючи подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржників, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, суд першої інстанції врахував положення наведених норм законів та, встановивши відсутність доказів того, що приватний виконавець на час звернення з цією заявою вчинив всі необхідні виконавчі дії, спрямовані на виявлення коштів та рухомого майна боржника, на які можна звернути стягнення, і таке майно не було виявлено чи його вартість недостатня для виконання виконавчого документу у повному обсязі, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Таким чином, звернення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. з поданням про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, є передчасним.

За такого, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні його подання, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать вищевикладеним вимогам закону та встановленим судом обставинам.

Колегія суддів погоджується з посиланнями апеляційної скарги на помилковість доводів суду першої інстанції про необхідність зазначення виконавцем у поданні оціночної вартості майна, на яке він просить звернути стягнення.

Разом із тим, враховуючи законність і обґрунтованість основного висновку суду - про відсутність підстав для задоволення подання виконавця за встановлених судом обставин, виходячи із доданих до подання документів про вчинені виконавчі дії, це не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Також не впливає на правильність такого висновку посилання суду першої інстанції на ст. 81 ЦПК України.

Надані приватним виконавцем Куліченко Д.О. до суду першої інстанції вже після постановлення судом оскаржуваної ухвали документи про проведення ним наступних виконавчих дій: винесення постанови від 22 лютого 2019 року про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника; отримана відповідь з Державної фіскальної служби про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб про відсутність таких доходів у боржника; відповідь з Державної фіскальної служби про те, що інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила, відповіді Пенсійного фонду України у яких інформації на боржника не знайдено - також не доводять вчинення виконавцем всіх необхідних виконавчих дій, спрямованих на виявлення рухомого майна боржника, на яке можна звернути стягнення, а тому не спростовують висновків місцевого суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи наведене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича - залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: В.В. Коломієць

Судді І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року