І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Бєловол О.О.,
Справа № 629/5230/16-ц
Номер провадження 2/629/22/19
відповідач Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «МРІЯ»
розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу про розірвання договорів оренди земельної ділянки,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до СТОВ «Мрія», яке є правонаступником ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство», яке в свою чергу є правонаступником ПОСП ім. Щорса, про розірвання договорів оренди.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.01.2007 року між ним та ПОСГП ім. Щорса було укладено договори оренди земельних ділянок, площею 7,761 га га та 8,5503 га, розташованих на території Миколаївської сільської ради (кадастровий номер НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ), строком на 25 років.
З часу укладення договору оренди відповідач порушує умови договору оренди, з 2009 року по час звернення з позовом ділянки засіваються соняшником та пшеницею, що істотно погіршує стан родючості ґрунту. Заходи з охорони землі, передбачені чинним законодавством орендарем не здійснюються.
У своїх позовних вимогах позивач ставить питання про розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав порушення орендарем умов договору, вимог Земельного Кодексу України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про оренду земель», Закону України «Про охорону земель», Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
У судовому засідання позивач та його представник ОСОБА_2 підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити, вказуючи, що відповідач допускає порушення сівообороту, засіюючи землю насінням соняшнику або пшеницею, що негативно впливає на збереження та родючість ґрунтів, а відповідно веде до негативних наслідків.
Представник позивача Остапуля Н.П. у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Вказала, що відповідач з 2009 року порушує оптимальне співвідношення культур у сівозміні, використовуючи земельні ділянки для вирощування соняшнику та пшениці, що негативно впливає на родючість ґрунту, знижує якість землі, відбувається порушення земельного, екологічного законодавства, належна позивачу річ пошкоджена, посилалася на Постанову Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 541/555/16-ц.
Представник відповідача ОСОБА_3 просила в позову відмовити, вказуючи на його недоведеність, посилалася на Постанову Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 143/1205/16-ц, в наданих суду запереченнях, поданих в редакції ЦПК України до 15.12.2017 року, заперечувала обставини, викладені позивачем, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів що відповідач останні 5 років засіває належні йому земельні ділянки тільки соняшником і пшеницею, що нібито виснажило земельні ділянки та привело до істотного погіршення стану родючості ґрунту, а тому вказані ствердження позивача ґрунтується тільки на його суб`єктивній думці. Крім цього обстеження самих земельних ділянок позивача на час укладання договорів оренди землі №196 від 01.01.2007 року та № 224, від 01.01.2008р. не проводилось, а отже у позивача відсутні підстави стверджувати про погіршення стану об`єктів оренди на сьогоднішній день у порівнянні з 2007 та 2008 роками . Також позивачем не надано жодних доказів неналежного використання відповідачем його земельної ділянки, що давало б йому підставу стверджувати наявність погіршення стану об`єктів оренди у порівнянні с 2007 та 2008 роками. Орендар земельної ділянки, дотримується складеного плану щодо системи чергування посіву сільськогосподарських культур, що підтверджується копіями актів витрат насіння, а саме на полі на якому розташована земельні ділянки позивача у 2013 році був засіяний соняшник, у 2014р.- горох, у 2015р.- озима пшениця, у 2016 р.- соняшник. Відповідно до посаджених культур за період 2013-2016 років були внесені на поля, на яких розташовані земельні ділянки позивача - мінеральні, органічні та бактеріальні добрива на суму 288814,58 грн., а саме : діамофоска; аміачна селітра; лігногумат. Також вносились калій, амофос, карбамід, комплексне добриво гуміфілд ВР-18, добриво силач універсальний, силач олійний - які корисні для рослин та поліпшують стан ґрунту. Відповідач виконує систему агротехнічних заходів у кожній сівозмінні та в кожному полі (обробіток ґрунту, удобрення, сівба, догляд за посівами, захист рослин від бур`янів, шкідників, хвороб тощо). Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не доведенні обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні показали, що їм відоме місце розташування земельних ділянок позивача ОСОБА_1 . Вони спостерігали, що з 2009 року вказані земельні ділянки відповідачем засівалися почергово, через рік, лише соняшником та пшеницею, що виснажує земельні ділянки.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що в його присутності, як представника відповідача, представниками ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені Н.О.Соколовського» були відібрані проби ґрунту, про що він розписався в протоколі відбору проб ґрунтів. Зауважень з приводу відбору проб ґрунтів він не мав.
Експерт ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що при проведенні дослідження він керувався, в тому числі, нормами наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України «Про затвердження Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки» від 11.10.2011 р. № 536; Методикою проведення агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення; ДСТУ 7846:2015 Якість ґрунту. Оцінювання зміни родючості ґрунтів. Порядок проведення робіт; ДСТУ 7872:2015 Охорона ґрунтів. Деградація ґрунтів. Оцінювання хімічної та фізичної деградації ґрунтів. На земельних ділянках позивача були відібрані проби представниками ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені Н.О.Соколовського» у присутності представників позивача та відповідача. Відбирання проб проводили за чинною методикою агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. Результати судової еколого-ґрунтознавчої експертизи дозволили дати обґрунтовані відповіді на усі питання, що були поставлені на вирішення експертизи.
Експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що відбір проб ґрунтів було виконано відповідно до вимог ГОСТ 17.4.3.01.-83 «Охорона природи. Ґрунту. Загальні вимоги до відбору проб». ГОСТ 17.4.4.02-84 «Охорона природи. Ґрунту. Методики відбору та підготовки проб для хімічного, бактеріологічного, гельмінтологічного аналізу», відповідних методик виконання вимірювань вмісту показників складу і властивостей проб ґрунтів, відходів та чинної Методики проведення агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення. При відборі проб застосовувалися будівельна лопата, бур гуртовий агрохімічний, навігатор.
Експерт ОСОБА_10 , якій було доручено проведення комплексної комісійної судово інженерно-екологічної та ґрунтознавчої експертизи, в частині ґрунтознавчих досліджень, в судовому засіданні показала, що відбір проб ґрунту здійснювалося представниками ННЦ «Інституту ґрунтознавства та агрохімії імені Н.О.Соколовського» .
Вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає на таке.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також укладеним між сторонами договором оренди землі.
Умови розірвання договору оренди землі визначені у Цивільному кодексі, Земельному кодексі та Законі «Про оренду землі» (далі - Закон №161-XIV).
У своїх вимогах позивач ставить питання про розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав порушення орендарем вимог, передбачених пп. 15, 29.4, 36, 39 договорів, ст.ст. 96, 141 Земельного Кодексу України, ст.ст. 24, 32 Закону України «Про оренду земель», ст. 37 Закону України «Про охорону земель», ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 651, 783 ЦК України.
Статтею 96 ЗК України передбачено обов`язки землекористувачів, згідно яких останні зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.
Стаття 141 ЗК України встановлює, що підставами припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п. г) є використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.
Статтею 37 Закону України «Про охорону земель» передбачено основні вимоги до охорони родючості ґрунтів. Так, власники та землекористувачі, в тому числі орендарі,
земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель. З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення.
Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; зміні власника земельної ділянки або землекористувача; проведенні грошової оцінки земель; визначенні розмірів плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів. Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
В статті 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» зазначено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України.
Відповідно до частин 3, 4 ст. 31, ч 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї з сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
На вимогу однієї з сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК та іншими законами України.
Обсяг прав та обов`язків визначається в договорі за згодою сторін.
Отже, до підстав, за наявності яких розірвання договору здійснюється у судовому порядку, відносяться:
· істотне порушення договору другою стороною (ч. 2 ст. 651 ЦКУ);
· недосягнення згоди у випадку істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (ч. 1 ст. 652 ЦКУ);
· невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону №161-XIV (ст. 32 Закону №161-XIV);
· невиконання сторонами умов, передбачених договором оренди землі (ст. 32 Закону №161-XIV);
· випадкове знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки (ст. 32 Закону №161-XIV);
· недосягнення сторонами договору згоди щодо розірвання договору у разі необхідності надання ділянки для суспільних потреб (ст. 321 Закону №161-XIV);
· використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам (п. «г» ч. 1 ст. 141 ЗКУ);
· використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (п. «ґ» ч.1 ст. 141; п. «а» ч. 1 ст. 143 ЗКУ);
· систематична несплата орендної плати (п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗКУ).
Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» передбачені наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, згідно яких у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.
Так, відповідно до державного акту серії І-ХР номер 073322 від 19.02.2003 року, виданого ОСОБА_1 він є власником земельної ділянки площею 8,5503 га. у межах згідно з планом, яка розташована на території Миколаївської сільської ради, КСП ім. Щорса, на підставі розпорядження Лозівської райдержадміністрації № 362 від 19.08.2002 року, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 179 / том 1 а.с.10/
Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки від 01.06.2007 року ОСОБА_1 передав, а орендар ПОСП імені Щорса, в особі директора ОСОБА_12 , прийняв в оренду земельну ділянку, яка належить орендодавцю на праві власності згідно Державного акту серія НОМЕР_3 /том 1 а.с. 11/.
ОСОБА_1 та ПОСП імені Щорса в особі директора ОСОБА_11 , склали акт про визначення меж земельної ділянки, яка належить орендавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 , загальною площею 8,5503 га., в тому числі ріллі 8,5503 га, в натурі з земель власності, яка розташована на території Миколаївської сільської ради в Лозівському районі Харківської області /а.с.12, 13/.
Відповідно до акту прийому-передачі земельної ділянки від 07.05.2009 року ОСОБА_1 передав, а орендар ПОСП імені Щорса, в особі директора ОСОБА_12 , прийняв в оренду земельну ділянку, яка належить орендодавцю на праві власності згідно Державного акту серія ЯД номер НОМЕР_5 /том 1 а.с. 19/.
ОСОБА_1 та ПОСП імені Щорса в особі директора ОСОБА_11 , склали акт про визначення меж земельної ділянки, яка належить орендавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_6 номер НОМЕР_5 , загальною площею 7,7610 га., в тому числі ріллі 7,7610 га, в натурі з земель власності, яка розташована на території Миколаївської сільської ради в Лозівському районі Харківської області /том 1 а.с.20, 21/.
СТОВ «Мрія» є правонаступником ТОВ «Лозівське хлібоприймальне підприємство», яке в свою чергу є правонаступником ПОСГП ім. Щорса.
Умовами укладених між сторонами договорів передбачено, що згідно :
п.п. 15 умовами збереження стану об`єкта оренди є незастосування дій, що приводять до зниження родючості земельної ділянки та зміни її цільового призначення.
п.п. 29.4. обумовлене використання орендованої земельної ділянки відповідно до мети, визначеної у пункті 13 цього договору, дотримуючись при цьому вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використанні землі.
п.п. 36 дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
п.п. 39 за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
Згідно ст. ст. 14, 41 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається громадянами… виключно відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності на землю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У договорах оренди земельної ділянки, укладених 01.01.2007 року та 01.01.2008 року відповідно до ст. 15 ЗУ "Про оренду землі", зазначені такі істотні умови: об`єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві та інше.
Згідно ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору
Статтею 24 Закону України «Про оренду землі», визначені права та обов`язки орендаря, зокрема: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем. Орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п`ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів.
Частиною 3 статті 31 Закону України "Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін або ж на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
У відповідності до ч. 4 ст. 22 Земельного кодексу України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Щодо незгоди представника відповідача з висновками експертизи з посиланням на порушення вимог законодавства при відборі ґрунтових зразків, то суд зазначає, що при відборі ґрунтових зразків був присутній представник ТОВ «Лозівське ХПП», який закріпив своїм підписом, що він з протоколом відбору проб ґрунтів ознайомлений, під час відбору проб дії учасників ним не оспорювалися, будь-яких заперечень представником не вносилося, в протоколі вони відсутні. Зауважень у представника підприємства не було.
Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
У суду немає сумнівів у правильності висновку експертизи, висновок є достатньою обґрунтованим, повним, ясним, чітко викладений. Суд не убачає наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.
Щодо посилань відповідача на те, що умовами договорів оренди земельних ділянок, укладених між позивачем та відповідачем, не передбачена можливість розірвання відповідних договорів у разі погіршення стану родючості земельних ділянок, і сам по собі вказаний факт не є підставою для розірвання договорів оренди земельних ділянок, то суд звертає увагу на те, що в договорах сторони обумовили у п. 36, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторони у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Стаття 24 Закону України «Про оренду землі» передбачає право орендодавця вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. Стаття 25 Закону України «Про оренду землі» надає орендарю земельної ділянки право самостійно господарювати на землі, зазначаючи при цьому на умову дотримання ним умов договору оренди землі; та зобов`язує орендаря дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Проведена судова експертиза вивчала питання щодо встановлене погіршення стану родючості земельних ділянок, і її висновок оцінений судом разом із іншими доказами.
Щодо стверджень відповідача, що експертиза стану земельних ділянок була проведена з урахуванням агрохімічної паспортизації полів 2009 року, під час якої застосовувався інший порядок відбору проб ґрунту, а тому висновки такої експертизи не можуть свідчити про погіршення стану окремих земельних ділянок, то дані доводи не приймаються до уваги суду, оскільки земельні ділянки позивача є складовими відповідних полів, що підтверджується інформацією Харківської філії ДУ Держгрунтоохорона від 10.01.2017 року/а.с.37 т.1/. При відборі ґрунтових зразків був присутній представник ТОВ «Лозівське ХПП», будь-яких заперечень представником не заявлялося, і до отримання результатів експертного дослідження жодних зауважень щодо порядку відбору проб ґрунту у представників відповідача не було.
Відповідно до пункту 1.3, 1.5 Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки, затвердженого Наказом Міністерсвом аграрної політики та продовольства України № 536 від 11 жовтня 2011 року, Агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки є результатом агрохімічної паспортизації всіх земель сільськогосподарського призначення, яка проводиться з метою державного контролю за зміною показників родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення. Агрохімічна паспортизація орних земель здійснюється через кожні 5 років і є обов`язковою для всіх землевласників та землекористувачів. Указаним порядком передбачена можливість виготовлення агрохімічних паспортів як на поле, так і на окрему земельну ділянку.
При розгляді справи належними доказами було підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між діяльністю відповідача та погіршенням родючості землі в межах відповідних належних позивачу земельних ділянок, оскільки
сторонами не спростовувалося, що землекористувачем вказаних земельних ділянок є саме відповідач, який здійснює сільськогосподарську діяльність на вказаних ділянках.
Суд наголошує також на тому, що статтею 5 ЗК України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель. Раціональним вважається таке використання сільськогосподарських земель, у ході якого забезпечується одержання сталих високих урожаїв сільськогосподарських культур, запобігання необґрунтованому вилученню земель зі сфери сільськогосподарського виробництва для потреб інших галузей народного господарства, збереження та підвищення родючості ґрунтів, охорона навколишнього середовища.
Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.
Відповідно до пункту третього частини 1 статті 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.
За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.
Відповідно до статті 33-1 Закону України «Про охорону земель», яка була доповнена Законом України від 4 червня 2009 року N 1443-VI і діяла по ІНФОРМАЦІЯ_1 лютого 2015 року, нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах у різних природно-сільськогосподарських регіонах встановлюються для досягнення високих і стабільних урожаїв та запобігання виснаженню і втраті родючості ґрунтів внаслідок ґрунтовтоми.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 164 затверджено Нормативи оптимального співвідношення культур у сівозмінах в різних природно-сільськогосподарських регіонах. З примітки до вказаних вище Нормативів видно, що допустимі норми періодичності вирощування культури на одному і тому самому полі становлять: для соняшника - не менше, ніж через сім років; для пшениці озимої, картоплі, проса - не менше ніж через два роки; для лікарських рослин (залежно від біологічних властивостей) - один - десять років.
Позивач та свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , стверджували, що відповідач з 2009 року допускає порушення сівообороту, засіюючи землю почергово насінням соняшнику або пшеницею, що негативно впливає на збереження та родючість ґрунтів та пошкоджує належну позивачу річ.
Відповідач визнавав, що на території земельних ділянок, що передані йому позивачем в оренду, він вирощував: у 2013 році - соняшник; у 2014 році - горох; у 2015 році озиму пшеницю, у 2016 році соняшник, у 2017 році - пшеницю.
Відповідачем у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України не спростовано доводи позивача.
Не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону і доводи відповідача про те, що на момент укладення 01.01.2007 року та 01.01.2008 року договорів оренди законодавство не містило положення щодо нормативу оптимального співвідношення культур у сівозмінах, що умовами договору такий обов`язок орендаря не встановлювався, оскільки законодавче запровадження застосування сівозмін не є обмеження земельних прав, а є проявом загальних правил охорони і використання земель, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на виконання конституційної вимоги щодо надання особливої охорони землі як основного національного багатства. Щодо посилань відповідача на те, що стаття 33-1 Закону України «Про охорону земель» не підлягає застосуванню, була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)», є необґрунтованими, оскільки в період її чинності вона регулювала спірні правовідносини.
Суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, доходить висновку, що дії відповідача призвели до істотного погіршення родючості ґрунту та порушення режиму використання належних позивачу ділянок, а тому, наявні правові підстави для розірвання оспорюваних договорів оренди.
За ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи.
В позові зазначено про наявність витрат на правову(правничу) допомогу(за складання позовної заяви адвокатських запитів, за консультації, участь в судових засіданнях) в сумі 7200 грн., вказано на додаткову орієнтовну суму витрат на надання правничої допомоги до 5000 грн. В матеріалах справи містяться свідоцтво на право ОСОБА_2 заняття адвокатською діяльністю та договір про надання правової допомоги та представництво в суді, в умовах якого в п. 3 передбачено сплату ОСОБА_1 . адвокату гонорару та витрат, зв`язаних з виконанням обов`язків за даним договором у розмірі, встановленому додатковою угодою, яку до матеріалів справи додано не було. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Представник позивача ОСОБА_2 під час судових дебатів зробила заяву про подання доказів розміру цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається через Лозівський міськрайонний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
відповідач - Сільськогосподарське товариств з обмеженою відповідальністю «МРІЯ», ідентифікаційний код 30378024, місцезнаходження за адресою: с. Петрівка Красноградського району Харківської області.
Повний текст рішення виготовлено 19 червня 2019 року.
Суддя: К.Ш. Харабадзе