Дата документу 19.06.2019 Справа № 311/2475/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 311/2475/18Головуючий у 1-й інстанції Носик М.А.
Пр. № 22-ц/807/1053/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Онищенко Е.А.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-4), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №014/17-04/4319-20 від 16 липня 2008 року станом на 08.05.2018 року у розмірі 16204,39 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 430848,65 грн., та складається з: заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 16204,39 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 430848,65 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 6390,25 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.57) провадження у цій справі відкрито.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2018 року (а.с. 114-118) у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 125-137) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судовий збір у сумі - 9595,38 грн.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 139).

Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду та самовідводів суддями апеляційного суду не заявлено.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку відкрито (а.с.140), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.142).

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.с. 148-151).

Ухвалою апеляційного суду (а.с.161) розгляд цієї справи призначено в режимі відео конференції в порядку задоволення клопотання відповідача (а.с.152-153).

Банк подав апеляційному суду відповідь на вищезазначений відзив відповідача у цій справі (а.с. 169-176).

У судовому засіданні 27 лютого 2019 року (а.с. 179-180) апеляційним судом розпочато розгляд цієї справи апеляційним судом: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України апеляційним судом роз`яснено право представникові Банку - адвокату Шипіленку Р.О. (а.с. 177-178) заявити клопотання про надання розрахунку відсотків, що є предметом позову у цій справі, із зазначенням сум відсотків, нарахованих Банком до 06.11.2012 року (заборгованість, в рахунок погашення якої вже звернуто стягнення за рішенням суду від 11 червня 2013 року) і після, а також наслідки незаявлення такого клопотання: апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів, після цього оголошено перерву апеляційним судом у розгляді цієї справи в порядку задоволення клопотання представника Банку у зв`язку із бажанням останнього скористатись роз`ясненим правом та надати апеляційному суду зазначений розрахунок відсотків.

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 191) розгляд цієї справи призначено в режимі відоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача.

Однак, розгляд цієї справи, призначений в режимі відеоконференції на 17 квітня 2019 року, не відбувся через довготривалий розгляд апеляційним судом у цей день і час іншої цивільної справи № 22-ц/807/1426/19 (довідка а.с. 200).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 201) розгляд цієї справи призначено в режимі відоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача з урахуванням відпуски судді-доповідача у період з 20.05.2019 року по 03.06.2019 року включно (а.с. 213).

В автоматизованому порядку суддею Онищенко Е.А. у цій справі було замінено суддю ОСОБА_3 у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 206-207).

У судове засідання 19 червня 2019 року належним чином завчасно, у тому числі за допомогою інших засобів зв`язку, повідомлені апеляційним судом про дату, час та місце розгляду цієї справи (а.с. 204-205, 208-212), що узгоджується із вимогами ст. ст. 128-130 ЦПК України, представник Банку та відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки представника Банку та відповідача ОСОБА_1 у дане судове засідання і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кара Р.Т. (а.с.189-190) в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), …змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для …зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст.ст. 263-265 ЦПК України та виходив із того, що Банком пропущено строк позовної давності із цим позовом по всіх позовних вимогах Банку, про застосування якого у цій справі просила відповідач.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 16 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №014/17-04/4319-20 (а.с. 11-31), згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 19997 доларів США 00 центів строком до 16.07.2028 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,5 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 6.1 кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

17 грудня 2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України Кредитор та позичальник досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) Кредиту, а сааме, Сторони дійшли згоди врегулювати заборгованості позичальника за кредитним договором на умовах передбачених п.1 додаткової угоди № 014/17-04/4319-20/1.

Тимчасово на період з 16 січня 2010 року до 16 грудня 2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. Також, сторони дійшли згоди щодо порядку страхування за кредитним договором, який передбаченого п.4 додаткової угоди № 014/17-04/4319-20/1.

25 січня 2011 року з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник, досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, а сааме, строк кредиту збільшити на 120 календарних місяців у зв`язку з чим дата остаточного погашення Кредиту 16 липня 2038 року.

Позичальник ОСОБА_1 змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 » у зв`язку із укладенням 14.01.2012 року шлюбу із ОСОБА_8 (свідоцтво про шлюб, копія а.с. 80).

Згідно із розрахунком Банку (а.с. 6-8) станом на 08.05.2018 року заборгованість відповідачки перед Банком за вищезазначеним кредитним договором складає 38976,36 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1024695,95 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі - 22588,17 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 593847,30 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 688,51 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 18101,06 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі - 16388,19 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 430848,65 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками: 16204,39 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 426016,51 грн.

Проте, Банк у цій справі просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 08.05.2018 року лише у розмірі 16204,39 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 430848,65 грн., та складається з: заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 16204,39 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 430848,65 грн.(позовна заява а.с.3 звор.).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до приписів ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції у цій справі заявила про застосування строків позовної давності (заява а.с. 70-76).

Трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 11.06.2013 року (а.с.66-67) позов Банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту - задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - об`єкт незавершеного будівництва готовністю 59%, який розташований за адресою пров. Піонерський, 4 га в м. Василівка Запорізької області , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задоволено вимоги Банку за кредитним договором №014/17-04/4319-20 від 16.07.2008 року станом на 06.11.2012 року в розмірі 206303,16 грн. (а.с.66 зворот), яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 22725,95 доларів США (що у гривневому еквіваленті становить 181648,52 грн.), заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 1353,49 доларів США (що у гривневому еквіваленті становить 10818,45 грн.), простроченими платежами по кредиту - 1731,04 доларів США (що у гривневому еквіваленті становить 13836,20 грн.).

Дане рішення набрало законної сили, не виконано та було чинним на час розгляду цієї справи судом першої інстанції та залишається таким на час апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом, що визнавалось сторонами в апеляційному суді, а тому не підлягало доказуванню в силу вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та стягнення заборгованості - це різні способи захисту прав Банку за вищезазначеним кредитним договором, застосування одного із них раніше Банком за рішенням суду не виключає можливість застосування іншого за рішенням суду у цій справі.

Разом із тим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на таке.

При вищевикладених обставинах, Банк, скориставшись своїм правом на дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового стягнення (погашення) вищезазначеної заборгованості станом на 06.11.2012 року за вищезазначеним кредитним договором сторін, змінив таким чином строк виконання основного зобов`язання за останнім, який настав на час звернення Банку із вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 до суду у 2012 році, але не пізніше 06.11.2012 року.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Останнє узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц провадження № 14-154цс18, в якому зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Останній має враховуватись загальними судами щодо застосування відповідних норм права в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Новий Верховний Суд відступив від правової позиції Верховного суду України у справі № 6-157цс16, на яку посилається Банк у своїй апеляційній справі скарзі у цій справі та за змістом якої Банк мав право раніше нараховувати відсотки позичальнику за кредитним договором в порядку ст. 599 ЦК України після закінчення (зміни) строку виконання основного зобов`язання і до повного його виконання.

Разом із тим, встановлено, що у цій справі Банк звернувся до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості станом на 08.05.2018 року у розмірі 16204,39 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 430848,65 грн., та складається з: заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 16204,39 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає 430848,65 грн.(позовна заява Банку а.с.3 звор.).

Проте, суд першої інстанції у цій справі мав відмовити Банку у стягненні заборгованості за вищезазначеним кредитним договором у вигляді відсотків у сумі 14882,83 доларів США (розрахунок: 16204,39 доларів США заявлено Банком станом на 08.05.2018 року - заборгованість станом на 16.11.2012 року у сумі 1321,56 доларів США а.с. 7), яка становить більший розмір та період нарахування ніж та, в рахунок погашення якої станом на 06.11.2012 року вже було звернуто Банком стягнення на предмет іпотеки за рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 11.06.2013 року (а.с.66-67) за безпідставністю нарахування останньої.

Оскільки, у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язанні.

Останнє узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4липня 2018 року у справі № 310/11534/13-цпровадження № 14-154цс18, врахування яких є обов`язковим для загальних судів в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Решта вимог Банку про стягнення заборгованості за простроченими відсотками станом на 08.05.5018 року у розмірі 1321,56 доларів США (розрахунок: заявлено Банком у цій справі 16204,39 доларів США - 14882,83 доларів США безпідставно нараховано Банком у цій справі після зміни строку виконання основного зобов`язання 06.11.2012 року) дійсно заявлені останнім поза межами строків позовної давності, враховуючи звернення Банку до суду із вищезазначеним позовом лише у червні 2018 року (відмітка суду а.с.1), а тому суд першої інстанції правильно відмовив в їх стягненні у цій справі за пропуском строку позовної давності.

Збільшення строку позовної давності п. 7 додаткової угоди сторін №014/17-04/4319-20/2 від 25.01.2011 року до вищезазначеного кредитного договору - до 70 (семі десяти) років (а.с. 26-27) порушує права позичальника - відповідача у цій справі, як споживача, суперечить здоровому глузду, та не приймається апеляційним судом до уваги у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2018 року у цій справі слід змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в разі часткового задоволення апеляційної скарги Банку при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_1 у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у тому числі у вигляді судового збору на суму 6390,25 грн. (а.с.5), сплаченого Банком за подачу вищезазначеного позову до суду першої інстанції та судового збору 9585,38 грн. (а.с.131), сплаченого Банком за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись ст.ст. 12, 81-82, 89, 141, 367-368, 371 - 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2018 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 21.06.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Онищенко Е.А.