РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року смт Мангуш

Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді: Апалькової О.М. при секретарі: Орчелота І.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , звернулась до суду з вищезазначеною заявою. В обгрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мануйлово Сніжнянського району Донецької області, громадянка України, пенсіонерка і є внутрішньо переміщеною особою, та перебуває на обліку в Мангушському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, як отримувач пенсії за віком.

У лютому 2019 року вона звернулася до Мангушського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з метою переоформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, але їй було роз`яснено, що потрібні докази проживання однією сім`єю з чоловіком. Проживаючи на тимчасово окупованій території України в м. Торез, вона не може документально підтвердити факт проживання однією сім`єю з померлим чоловіком, оскільки видані організаціями документи на тимчасово окупованій території є недійсними, тому просила встановити в судовому порядку, що на день смерті ОСОБА_2 вона мешкала разом з ним однією сім`ю в АДРЕСА_1 .

Встановлення даного факту заявниці необхідно для переоформлення пенсії, у зв`язку з втратою годувальника. Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі представника управління.

Суд, вислухав свідків з боку заявника:

Так, свідок ОСОБА_3 , показала суду, що вона знайома зі ОСОБА_1 з серпня 2016 року, так як вона проживала у неї в АДРЕСА_2 , як переселенка разом з чоловіком, ОСОБА_2 , який теж був переселенцем, також відомо, що вони разом проживали за адресою чоловіка в м. Торез, обидва в смт Мангуш отримували пенсії.

Так, свідок ОСОБА_4 , показав суду, що він є чоловіком ОСОБА_3 , ОСОБА_1 знає з серпня 2016 року, відносини добрі, знає що її чоловіком був ОСОБА_2 і що вони проживали разом до дня його смерті за його адресою в м . Торез .

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно довідки від 18.08.2016 року № 1451-11080 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Згідно довідки від 18.10.2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 25).

Згідно пенсійного посвідчення, виданого 14.09.2001 року, ОСОБА_1 призначена пенсія за віком з 01.08.2001 року, вічно (а.с. 11).

Так, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 07 серпня 2018 року Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 07.08.2018 року про що зроблений відповідний актовий запис № 522 (а.с.12).

З заяви від 05.02.2019 року ОСОБА_1 , видно , що остання зверталася до Мангушського об`єднанного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області з метою переоформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, однак їй було рекомендовано звернутися до суду для встановлення вищезазначеного факту (а.с. 14, 15-16).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 30.10.2018 року № 370 виданої директором Комунального підприємства «Жилкомунсервис», яка видана на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, ОСОБА_1 проживала разом з чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Так, у відповідності з актом від 19.10.2018 року, який був складений начальником ділянки -2 ОСОБА_5 , старшого майстра ОСОБА_6 , майстра ОСОБА_7 . Комунального підприємства «Жилкомунсервис», зі слів сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, відомо, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проживала з чоловіком ОСОБА_2 до дня його смерті однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою іі чоловіка АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Мангушським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 16.10.2018, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 20), що також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 144 від 08.10.2018 року, яке видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.21).

Так, відповідно до свідоцтва про поховання серії АААА НОМЕР_3 , яке видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був похований в м. Торез 09.10.2018 року, заявницею (а.с. 22).

Крім того, даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд враховує висновки Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Тuгкеу", "Сурrus v. Тuгкеу"), а також Молдови та Росії (зокрема, Моzег v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v/Moldovav and Russia"), які відповідно до українського законодавства мають застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ суд розуміє в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути розглянуті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються спави про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту проживання однією сім`єю заявнику необхідно для переоформлення пенсії, яке іншим способом вона підтвердити не має можливості.

Дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявниця ОСОБА_1 дійсно проживала разом з чоловіком ОСОБА_2 однією сім"єю, до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , за його адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до території, визнаних на теперішній час тимчасово окупованими та вели спільне господарство.

Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.1,2,5,7 259, 265, 268, 293, 315 ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Мангушське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя О.М. Апалькова