Справа № 369/8837/18
Провадження №4-с/369/64/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участі секретаря Мазурик Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Бородянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі Бузніцької Тетяни Григорівни на дії державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивувала тим, що 10.07.2018 нею отримано поштового листа з постановою про закінчення виконавчого провадження№45446045 від 31.05.2018 по виконавчому документу №369/269/14-ц виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області від 04.03.2014 року. Даною постановою встановлено, що закінчився передбачений законом термін, дитина досягла повноліття. Проте, вона не погоджується з даною постановою, оскільки стягувачем не було отримано або повідомлено про здійснення такого розрахунку а ні при відкритті виконавчого провадження, а ні при його закінченні чим порушені його права.

Зазначає, що СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Кошти, які надходили до стягувача з 2014 по 2018 роки значно менше встановленого мінімального розміру у 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому, вважає, що існує заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а тому закінчення виконавчого провадження є незаконним та передчасним.

Зазначає, що з моменту відкриття провадження та до його закінчення виконавчі дії щодо виявлення доходу боржника не вчинялись, не здійснювалась заходи щодо виявлення рахунку боржника або виявлення інших доходів боржника під час примусового виконання.

Боржник має у власності транспортний засіб, який використовує та надає у використання ТОВ «Бізнес Центр Полісся».

Виконавцем не вживались заходи щодо виявлення та отримання інформації про рух коштів у відповідних банківських або інших установ.

Тому просила визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №45446054 від 31.05.2018 державного виконавця Бородянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Бузніцька Т.Г. за виконавчим листом 3369/269/14-ц виданим 04.03.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти. Зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження №45446054.

У судове засідання заявник не з`явився, згідно заяви просила слухати скаргу у свою відсутність.

У судове засідання заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У судове засідання державний виконавець Бородянського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області не з» явилася. До суду надіслала клопотання про розгляд скарги у свою відсутність, просила відмовити у задоволенні скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Встановлено, що 04.03.2014 Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист про стягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13 січня 2014 року.

За ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Як передбачено ч.3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як вбачається з дослідженої судом постанови серії ВП №45446054 від 31.05.2018 року, державним виконавцем Бородянського районного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області Бузніцькою Т.Г., виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №369/269/14-ц виданого 04.03.2014 року, закінчено на підставі п.7 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Закінчився передбачений законом термін, дитина досягла повноліття. Згідно звіту про здійснення відрахування ТОВ «Бізнес-Центр Полісся» від 12.03.2018 аліменти утримано в повному обсязі і перераховано на користь ОСОБА_1

В матеріалах справи міститься довідка-розрахунок №1165/153-38 від 16.02.2018 старшого державного виконавця Бузніцької Т.Г., згідно якої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.01.2014 року, згідно виконавчого листа №369/269/14-ц від 04.03.2014. Розрахунок проводився згідного наданих довідок про доходи з місця роботи боржника. Утримання проводилось із заробітної плати боржника у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Положеннями пункту 4 Розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р за № 512/5 з подальшими змінами та доповненнями, встановлено наступне:

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 частину 2статті 182СК України викладено у новій редакції, згідно з якою мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Норма закону в новій редакції діє з 08.07.2017.

Вказана редакція статті містить імперативну вказівку, яка передбачає, що аліменти на одну дитину з моменту вступу в дію даної норми не можуть бути меншими, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, незалежно від розміру аліментів, призначених за рішенням суду чи у частині від доходу, чи у виді твердої грошової суми.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення та збільшення їх розміру.

Відтак, не зважаючи, в якому розмірі були призначені аліменти на користь заявника за рішенням суду, з 08.07.2017 їхній розмір не повинен бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість, з липня 2017 по лютий 2018 року аліменти стягувались в розмірі не менше саме 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є порушенням з боку державного виконавця.

Твердження заявника, що з моменту відкриття провадження та до його закінчення виконавчі дії щодо виявлення доходу боржника не вчинялись, не здійснювалась заходи щодо виявлення рахунку боржника або виявлення інших доходів боржника під час примусового виконання, не вживались заходи щодо виявлення та отримання інформації про рух коштів у відповідних банківських або інших установ не підтверджено доказами та матеріалами скарги.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону (на яку посилається виконавець в оскаржуваній постанові), виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів (що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 194 СК України, згідно якої заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років).

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.ч. 2, 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, за наявності заборгованості по аліментам, незалежно від закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, виконавче провадження не підлягає закінченню.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З огляду на викладене, твердження скаржника свідчить про наявність підстав для задоволення скарги в частині скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Щодо вимоги, яка зазначена у скарзі і стосується зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Отже, з урахуванням вищезазначених вимог суд не вбачає підстав для фактичного зобов`язання державного виконавця вчинити дії, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем, зокрема, вирішення питання про відновлення виконавчого провадження, у зв`язку із чим, доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні цієї вимоги.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 448, 450 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Бородянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Бузніцької Тетяни Григорівни про закінчення виконавчого провадження ВП №45446054 від 31.05.2018 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №369/269/14-ц від 04.03.2014 року, стягувач ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Дубас