Справа № 2-162/2011
пр.№ 2-др/317/5/19
19 червня 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Мінгазова Р.В.,
при секретарі Герман Н.П.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк Фінанси та кредит», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки, суд -
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 09 лютого 2011 року ухваленого у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено.

В ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 було пред`явлено зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк Фінанси та кредит», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки.

Стосовно зустрічного позову АТ «Банк «Фінанси та кредит» подавалось заперечення та відповідні письмові докази якими останні обґрунтовували свої доводи.

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву в якій зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, просив слухати справу без його участі.

Однак при ухваленні зазначеного рішення, судом не було вирішено питання щодо зустрічного позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим є необхідність ухвали додаткове рішення у справі.

Згідно з ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема стосовно певної позовної вимоги, приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

В судове засідання сторони не з`явились, від представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченко Л.І. до суду надійшло клопотання про слухання справи без їхньої участі, зустрічний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Дослідивши зустрічний позов, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що він не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так в обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що кредит ним отримано в іноземній валюті. При цьому у випадку використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, а також для відкриття рахунків в іноземній валюті резидентам, зазначеним в абз. 5 ст. 1 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 р. потрібна індивідуальна ліцензія НБУ.

В свою чергу при укладенні спірного кредитного договору йому не було доведено до відому, чи має банк вище визначені ліцензії та дозволи на здійснення валютних операцій взагалі та на здійснення операцій по відкриттю на ім`я позивача за зустрічним позовом рахунків в іноземній валюті.

Однак з цими доводами погодитись не можна у зв`язку з наступним.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини 4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують в тому числі операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Але в національному законодавстві відсутні норми, які б містили обмеження щодо терміну надання та сум кредитів в іноземній валюті фізичним особам-резидентам, чи необхідності отримання будь-якою із сторін кредитних договорів індивідуальної ліцензії на отримання кредиту в іноземній валюті.

З ліцензії № 28, дозволу № 28-2 та додатку до дозволу від 17.07.2007 року вбачається що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Тому суд приходить до висновку про те, що вимоги діючого законодавства банком при видачі кредиту в валюті порушені не були.

Так само, не заслуговують на увагу доводи зустрічного позову які стосуються несправедливості умов кредитного договору в частині валюти кредиту та зміни курсу іноземної валюти, що в свою чергу призводить до збільшення витрат споживача, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до ст.. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір, встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Доводи позивача за зустрічним позовом, що зміна курсу валют є істотною зміною обставин, не відповідають вимогам чинного законодавства.

При укладанні кредитного договору ОСОБА_1 не був обмежений у можливості отримати кредит як в іноземній, так і в національній валютах. Валюту кредитування у вигляді ЄВРО позивач обрав на власний розсуд.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України «Про національний Банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» , встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно «Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до ЄВРО, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем за зустрічним позовом не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Таким чином суд прийшов до висновку про те, що при укладенні кредитного договору від 19 березня 2008 року в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до ЄВРО не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ризик підвищення курсу ЄВРО до гривні несе саме позичальник. ОСОБА_1 не було доведено того факту, що кредитний договір був укладений всупереч вимогам чинного законодавства, тому його права при укладені та виконанні кредитного договору № 3-722-038К від 19 березня 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Банк «Фінансі та кредит» не порушені.

Тому суд приходить до висновку про те, що вимоги діючого законодавства банком при видачі кредиту в валюті порушені не були і у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Так само не підлягають задоволенню позовні вимоги зустрічного позову щодо визнання недійсним договору іпотеки № 3-722-038І від 19.03.2008 р. укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Банк «Фінансі та кредит», та договору поруки від 19.03.2008 р. укладеного між АТ «Банк «Фінансі та кредит» та ОСОБА_2 , оскільки вказані позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним кредитного договору, яка відповідно не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Ухвалити у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк Фінанси та кредит», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки додаткове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк Фінанси та кредит», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки та іпотеки - відмовити в повному обсязі.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.В. Мінгазов