Провадження № 22-ц/801/1294/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 рокуСправа № 127/31458/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суду в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду від 16.04.2019 року, ухваленого о 12 годині в приміщенні Вінницького міського суду суддею Федчишеним С.А. , у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В с т а н о в и в :

10.12.2018 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зазначив, що відповідач, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов ,правил та Тарифів публічного договору про надання банківських послуг АТ «Приватбанк», уклав з банком зазначений договір у вигляді послуги банківського карткового рахунку №б/н від 10.01.2011 року та отримав кредит у розмірі 2 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява про приєднання разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг»,затвердженими наказом СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку ,викладеними на офоційному сайті Приватбанку, складають Договір про надання банківських послуг, відповідно до п.п.2.1.1.2.3 , 2.1.1.2.4 та 1.1.3.2.3 якого , дав згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та зміну його і Тарифів за рішенням та ініціативою Банку,а у передбачених випадках - із повідомленням його про такі зміни та можливістю розірвання договору у випаджку незгоди із ними. Як засвідчив своїм підписом у заяві ОСОБА_1 ,він був повністю поінформований із умовами укладеного договору та кредитування ,які були йому надані у письмовій формі.При цьому зазначив ,що відповідно до п.1.1.7.12 договору ,останній діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання,а якщо жодна сторона не поінформує другу сторону про його розірвання ,він автоматично пролонгується на той же строк.Пунктом 1.1.7.42 договору сторони визнали ,що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку Клієнта,відкритого в рамках договору,а за наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку непогашеної заборгованості ,в т ч по офердрафту,комісії ,дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі і надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах договору у межах встановленого кредитного ліміту,а ОСОБА_1 порушив зобов`язання і не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення кредиту ,відсотків і інших витрат відповідно до умов договору ,в результаті чого станом на 30.09.2018 року утворилась заборгованість 197 978,07 грн,що складається із заборгованості за кредитом - 2851,5 грн.,за відсотками -189 126,4 грн,за пенею і комісією- 6600,17 грн.Оскільки кредитодавець має право вимагати від боржника не всю суму заборгованості ,а лише частину її ,просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 115 438,68 грн.,що складається із заборгованості за кредитом- 2851,5 грн та заборгованість за відсотками за період з 10.01.2011 року по 31.01.2018 року - 112 587,18 грн.,а також витрати на судовий збір - 1762 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 16.04.2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що рішення постановлене без повного дослідження обставин справи та належної оцінки доказів ,а також зпорушення норм права.Зокрема, застосовуючи строк давності суд не врахував строк дії картки ,не врахував правові висновки Верховного Суду у постановах від 16.03.2018 року у справі №2120/12694/12; від 21.03.2018 у справі №441/569/17 та від 28.03.2018 року у спарві №332/3802/14 про те,що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу,а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього місяця дії картки,а не закінченням строку дії договору.

Відтак зазначив ,що дата,в яку відповідач здійснив останнє погашення заборгованості по кредиту і наступна за нею дата,не є датами ,що зумовлюють початок перебігу строку давності за вимогами про повернення кредиту в повному обсязі по вимогам з повернення кредиту в повному обсязі .Строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця ,вказаного на картці (поле month) -у даному випадку строк дії картки - до 09.2016 року ,тобто до 30.09.2016 року .

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1921 грн. Ціна позову в даній справі є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192100 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом із тим, відповідно до ч.4 цієї статті суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково .

Згідно ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначене рішення вказаним вимогам відповідає не повністю.

Суд першої інстанції встановив,що ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про приєднання до Умов, правил та Тарифів публічного договору про надання банківських послуг АТ «Приватбанк», уклав з банком зазначений договір про надання банківських послуг та оформлення платіжної кредитної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у розмірі 2900,00грн. Станом на 30.09.2018року має заборгованість за кредитом 2851,50грн., по відсоткам за користування кредитом 189126,40грн., заборгованість за пенею та комісією 6000,17грн.,а всього 197978,07грн. Факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів представник відповідача не заперечував, а тому ці обставини суд вважав доведеними. Згідно заяви відповідача про бажання оформити кредитну карту (а.с. 9), рахунок картки було відкрито 10.01.2011 року. Таким чином договір про надання банківських послуг, є строковим, з терміном дії до 10.01.2012 року.Враховуючи те, що сторони не заявляли про припинення дії договору, він автоматично був пролонгований на ще 12 місяців ,тобто до 10.01.2013 року, що є кінцевою датою дії договору. Згідно розрахунку позивача борг за тілом кредиту у тому розмірі, що просить стягнути банк, виник у відповідача з 01.12.2012 року,а згідно виписки по рахунку банку, що є первинним бухгалтерським документом, відповідач останній платіж на виконання умов договору здійснив 12.06.2014 року. У заяві ОСОБА_1 та Пам`ятці клієнта розмір мінімального обовязкового платежу не зазначено.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг строк погашення за кредитом по платіжних картках без встановленого мінімального обов`язкового платежу здійснюється в частині погашення процентів щомісячно за попередній місяць, а щодо строку погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

Постановляючи рішення у спарві , суд першої інстанції виходив з того,що строк погашення за кредитом по платіжних картках без встановленого мінімального обов`язкового платежу здійснюється в частині погашення процентів щомісячно за попередній місяць, позивач не звертався до суду за погашенням кредиту у повному обсязі ,строковий договір відповідача з банком згідно п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг закінчився 10.01.2013 року,а позивач звернувся до суду з позовом 10.12.2018року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу,а тому відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку давності ,про застосування якої заявив відповідач.

Разом із тим,колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду,оскільки суд дійшов до нього з порушенням норм матеріального і процесуального права, невірним з`ясуванням обставин справи та неправильною оцінкою доказів, що привело до невірної підстави для відмови у позові.

Як слідує із роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі » ,встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлюючи обставини укладення ОСОБА_1 із Банком 10.01.2011 року договору про надання банківських послуг та оформлення платіжної кредитної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у розмірі 2900,00грн. на підстави заяви ОСОБА_1 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10.01.2011року ,суд невірно оцінив докази та не встановив, який саме вид банківських послуг у вигляді відкриття рахунку обрав у заяві ОСОБА_1 .

Як вбачається із заяви-анкети ОСОБА_1 від 10.01.2011 року ,на яку посилається позивач,як на підставу своїх вимог , підписуючи її ОСОБА_1 обрав із банківських послуг такий вид ,як відкриття банківського рахунку «Дебетова особиста картка» , що підтверджено зворотом тексту особистої заяви, а не платіжну картку «Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,відповідно до умов обслуговування та тарифів якої ,Банк заявляв позовні вимоги до відповідача.

Разом із тим, дебетова карта - це банківська платіжна карта, що використовується для оплати товарів і послуг ,отримання готівки в банкоматах ,що дозволяє розпоряджатися власними коштами в межах доступного залишку їх на депозитному рахунку , до якого вона прив`язана і на основі якого вона емітована ,тобто її функція - в заміні паперових грошей в обігу и здійсненні безготівкових платежів власними коштами. Різновидами дебетової картки є зарплатна, студентська та пенсійна картки.

В той час як кредитна карта - банківська платіжна карта, призначена для здійснення операцій , розрахунки по яких здійснюються виключно за рахунок грошових коштів , наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту у відповідності з умовами кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1.2.24 Умов і правил надання банківських послуг усі грошові кошти, розміщені на поточних (карткових) рахунках фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців є вкладами, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Правовідносини зі вкладів регулюються іншими нормами ЦК України ,що регулюють банківський вклад (§3 Глави 71 ЦК) на відміну від кредитних правовідносин ,що регулюються (§2 Глави 71 ЦК)

В підтвердження обставин позивач надав суперечливі докази щодо дати, виду відкриття карткового рахунку ОСОБА_1 10.01.2011 року , як кредитного ,оскільки із наданої ним довідки вбачається відкриття кредитного рахунку «Універсальна 55 днів» 24.02.2006 року.

Враховуючи ,що у клієнтів банку може бути відкрито декілька банківських рахунків у одному банку , відсутні підстави стверджувати,що у відповідача виникли будь-які кредитні зобовязання за заявою - анкетою від 10.01.2011 року про відкриття банківського рахунку «Дебетова особиста картка».

За таких обставин виникають сумніви в достовірності і інших наданих позивачем доказів зокрема,довідки про строк дії карти до 09.2016 року , розрахунку заборгованості.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд аналізує і оцінює докази як кожен окремо ,так і в їх совокупності ,у взаємозв`язку ,в єдності і протиріччі ,і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, якими обґрунтовуються доводи і заперечення сторін.

Таким чином, в підтвердження обставин ,на які посилався позивач,як на підставу своїх вимог, останній не надав належних ,допустимих,достовірних доказів правових підстав виникнення кредитних відносин ,виникнення зобов`язань за ними у відповідача та порушення своїх прав.Відтак у задоволенні позову необхідно відмовити з підстав недоведеності .

За таких обставин колегія суддів вважає,що висновок суду про відмову у позові з підстав пропуску строку звернення до суду здійснений без належного з`ясування судом обставин справи та перевірки їх доказами,а тому доводи апеляційної скарги щодо цього є частково підставними,а рішення суду відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову Банку в задоволенні позовних вимог по суті - в зв`язку з їх недоведенністю.У відповідності з ч. 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.У той же час ч.1 цієї статті вказує,що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ,тобто у разі відмови в позові вони покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 374,376,382,384 ЦПК України ,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду від 16.04.2019 року скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ Копаничук С.Г.

Судді: /підпис/ Оніщук В.В.

/підпис/ Медвецький С.К.

Згідно з оригіналом

Суддя С.Г. Копаничук