Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 361/5895/17-ц

провадження № 61-3399св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

представники відповідача: ОСОБА_8, ОСОБА_9,

третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Самко Олександр Вікторович

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у складі судді Петришиної Н. М. та постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В.М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 217 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Самко О. В., про визнання правочину недійсним та стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 14 червня 2017 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 . Цього ж дня вона передала ОСОБА_4 грошові кошти за придбану земельну ділянку у розмірі 5 250 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 138 075 грн, що підтверджується розпискою.

Зазначала, що замовивши в товаристві з обмеженою відповідальністю «Лендсервіс» послугу щодо встановлення межових знаків на місцевості, було виявлено, що межі та конфігурація придбаної земельної ділянки не відповідають земельно-кадастровим документам, оскільки накладається на сусідню земельну ділянку, яка належить ОСОБА_5 . Вказана інформацію підтвердив висновок фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , що підтверджується зведеним кадастровим планом з вимірами існуючих земельних ділянок.

Вказувала, що ОСОБА_4 не міг не знати вказаної інформації, оскільки, розробляючи проектну документацію та отримуючи кадастровий номер, останній мав встановлювати межові знаки на місцевості, а тому вважала, що правочин було вчинено внаслідок введення її в оману та відповідно до статті 230 ЦК України має бути визнано недійсним.

Враховуючи вищевикладене, просила суд визнати недійсним вищевказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14 червня 2017 року та стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти, які сплатила за придбання земельної ділянки у розмірі 5 250 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 138 075 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у складі судді Петришиної Н. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено обставин укладення правочину під впливом обману, як і не доведено будь-якого умислу в діях ОСОБА_4 щодо обману позивача про фактичні межі земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2018 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд зазначив, що ненадання ОСОБА_4 до укладення договору купівлі-продажу акта винесення меж земельної ділянки в натурі є безпідставними, оскільки вказана обставина не стала перешкодою ОСОБА_1 для укладення вказаного договору купівлі-прадажу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначається, що ОСОБА_4 під час укладення договору купівлі-продажу не міг не знати, що на придбаній нею земельній ділянці збудована частина сараю ОСОБА_5 , оскільки, розробляючи проектну документацію та отримуючи кадастровий номер, мав встановити межові знаки на місцевості. Підписуючи договір купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_4 запевняв її, що на відчужуваній ним земельній ділянці відсутні будь-які будівлі та споруди, а тому вважає, що останній ввів її в оману, оскільки не надав жодного доказу, що конфігурація та межі спірної земельної ділянки відповідають земельно-кадастровим документам.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до положень частин другої та третьої цієї статті, особа, яка вчиняє право чин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам надано роз'яснення, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторонив оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, які діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_1 не доведено обставин укладення правочину під впливом обману, як і не доведено будь-якого умислу в діях ОСОБА_4 щодо її обману про фактичні межі земельної ділянки.

Не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги стосовно того, що ОСОБА_4 під час укладення договору купівлі-продажу не міг не знати, що на придбаній нею земельній ділянці збудована частина сараю ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17 травня 2017 року, вбачається, що державна реєстрація земельної ділянки здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 04 травня 2017 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (а. с. 74).

Згідно довідки від 22 травня 2017 року, виданої виконкомом Русанівської сільської ради Броварського району Київської області вбачається, що на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_2 кадастровий номер НОМЕР_1 знаходиться по АДРЕСА_1 площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ніяких будівель не зареєстровано, будівництво на даний час не ведеться, дана земельна ділянка паюванню не підлягала, і не є земельною часткою (паєм).

Частиною першою статті 81 ЦКП України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_4 надав нотаріусу всі необхідні документи для її відчуження, які не містили інформації про наявність збудованого сараю користувачем суміжної земельної ділянки.

Також не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що конфігурація та межі спірної земельної ділянки не відповідають земельно-кадастровим документам.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05 липня 2017 року (а. с. 11) та актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 22 червня 2017 року (а. с. 13) вбачається, що конфігурація межі спірної земельної ділянки з земельною ділянкою ОСОБА_5 , як до укладення договору купівлі-продажу, так і після його укладення є незмінною, а саме лінія довжиною 35,91 м.

Крім того, ОСОБА_1 особисто оглядала спірну земельну ділянку перед її придбанням, а тому посилання на те, що ОСОБА_4 не надав акт винесення меж в натурі є необґрунтованими, оскільки вказана обставина не стала перешкодою для укладення договору купівлі-продажу.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк