ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1465/19 Номер провадження 22-ц/814/1653/19Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Абрамова П.С., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок бездіяльності посадових осіб Полтавського відділу поліції,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди, в якому просила стягнути на її користь 20000 грн. моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Звернення до суду обґрунтовано тим, що 03.08.2018 року вона звернулася до Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області з заявою про вчинення дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,3 ст.358 КК України.

Натомість невнесенням відомостей до ЄРДР, а в подальшому - ненадання їй витягу з ЄРДР та не проведення слідчих дій в кримінальному провадженні, про які вона заявляла в своєму клопотанні, стали підставою для звернень до суду в порядку КПК України , за наслідками яких ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави від 06.09.2018 року, від 29.10.2018 року, від 19.12.2018 року встановлено протиправну бездіяльність посадових осіб Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, яка виразилася у невнесенні відомостей до ЄРДР за її заявою, не наданні витягу з ЄРДР, не розгляді клопотання, поданого в порядку ст.220 КПК України про проведення слідчих дій.

Вважала, що вказаною бездіяльністю їй завдано значних душевних страждань, у зв`язку з чим на підставі ст. 1174 ЦК України просила стягнути моральну шкоду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмова в задоволенні позову обґрунтована відсутністю підстав для застосування як ч. 1 ст. 1176 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, так і статей 1173, 1174 ЦК України, якими передбачено відшкодування шкоди на загальних підставах, шкоди завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами проте позивачем не доведено наявності всіх складових даного правопорушення, що виключає підстави для відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати статтю 1174 ЦК України, з огляду на протиправну бездіяльність Полтавського відділу ГУ НП в Полтавській області, що призвело до завдання їй моральної шкоди.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, в провадженні слідчого Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Георгієвської Л.В. перебували матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003003 від 13.09.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Протягом серпня-грудня 2018 року ОСОБА_1 , неодноразово зверталася до суду зі скаргами на бездіяльність посадових осіб Полтавського відділу поліції з огляду на невнесення відомостей до ЄРДР, ненадання витягу щодо внесення відомостей та не проведення необхідних, на її думку, слідчих дій.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06.09.2018 року зобов`язано посадову особу Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області зареєструвати заяву від 03.08.2018 року та внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення у відповідності до вимог ст.214 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2018 року зобов`язано посадових осіб вказаного відділу поліції надати витяг з ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 03.08.2018 року.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19.12.2018 року зобов`язано слідчу ОСОБА_2 розглянути клопотання щодо проведення слідчих дій, відповідно до вимог ст.220 КПК України.

В подальшому, слідчою Полтавського відділу поліції ГУ Національної поліції в Полтавській області Георгієвською Л.В. було винесено постанову від 25.02.2018 року про закриття кримінального провадження №0003003 від 13.09.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Вважаючи, що бездіяльність посадових осіб Полтавського відділу поліції, встановлена ухвалами слідчого судді, спричинила їй душевні страждання та завдала моральної шкоди, ОСОБА_1 просила стягнути останню з відповідачів в сумі 20000 грн.

Недоведеність та не надання доказів на підтвердження отримання моральної шкоди, спричиненої правоохоронними органами стало підставою для відмови в задоволенні позову судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди, завданої внаслідок діяльності зазначених органів, діють правила частини шостої цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В силу ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.2005 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Судом першої інстанції вірно встановлено характер спірних правовідносин, які урегульовані положеннями ст. 1174 ЦК України та обґрунтовано зазначено, що позивачем не доведено наявність складових для настання цивільно-правової відповідальності за вказаною нормою.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що ухвали, винесені суддями - слідчими за результатами звернення ОСОБА_1 в порядку КПК України, самі по собі не є тими безумовними доказами в розумінні положень ст. 1174 ЦК України, оскільки є лише засобом судового захисту заявника , здійсненого судом в межах кримінального судочинства.

На даний час кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Колегія суддів погоджується з тим, що позивачем не надано доказів спричинення їй душевних страждань внаслідок бездіяльності слідчого в межах кримінального провадження, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між порушенням її права та наслідками, які спричинило це порушення, зокрема отримання душевних страждань, які нею оцінені в 20000 грн.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не спростовує висновки місцевого суду та не містить посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує скасування чи зміну рішення місцевого суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що незаконність дій працівників поліції вже встановлена в ухвалах слідчих суддів судом, критично оцінюється апеляційною інстанцією з огляду на правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Так, колегія суддів погоджується з тим, що вказані ухвали, якими встановлено відповідну бездіяльність органів поліції та зобов`язано їх вчинити певні процесуальні дії, самі по собі не виключають необхідність позивача в межах заявленого позову довести всі цивільно-правові складові правопорушення для настання відповідальності за ст. 1174 ЦК України.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Судді: Обідіна О.І. Абрамов П.С. Прядкіна О.В.