Справа № 162/542/18 Головуючий у 1 інстанції: Гладіч Н. І.
Провадження № 22-ц/802/688/19 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 10 квітня 2019 року ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позовну заява мотивувала тим, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 28 травня 2012 року по справі №0309/7703/2012 з відповідача на її користь ухвалено стягувати аліменти на утримання їх неповнолітнього дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначила, що відповідач свій обов`язок зі сплати аліментів належним чином не виконував, аліменти не сплачував, внаслідок чого у період з травня 2017 року по липень 2018 року нею було проведено розрахунок пені за несвоєчасність виконання зобов`язань.

З врахування заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , за період з травня 2017 року по липень 2018 року, у розмірі 12988,64 грн.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 10 квітня 2019 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів, які стягуються на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 4500 гривень 00 копійок.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 28 травня 2012 року справа №0309/7703/2012 з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

11 червня 2012 року Любешівським районним судом Волинської області на виконання даного рішення було видано виконавчий лист №2/0309/186 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки.

З наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку від 09 квітня 2019 року №2813/03-14-24 наданої начальником Любешівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області вбачається, що сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 31 травня 2017 року становить 3043,65 грн., станом на 31 липня 2018 року - 5049,44 грн.

Частинами 1-2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд першої інстанції встановивши, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по аліментах в розмірі 5049,44 грн за період з травня 2017 року по липень 2018 року правильно врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц та визначив, що пеня за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №2/0309/186 від 11 червня 2012 року за період з травня 2017 року по липень 2018 року становить 17060,99 грн.

При цьому при вирішенні даної справи, з врахуванням позовних вимог позивача, судом встановлено, що пеня за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №2/0309/186 від 11 червня 2012 року з травня 2017 року по липень 2018 року становить 12988,64 грн.

Зменшуючи розмір пені за прострочення сплати аліментів з 12988, 64 гривень до 4500 гривень судом враховано, що з 07 травня 2012 року( моменту стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ,) до теперішнього часу змінився матеріальний та сімейний стан ОСОБА_2 .. З матеріалів справи вбачається, що на утриманні у відповідача перебувають неповнолітні діти та дружина, що підтверджується: довідкою про склад сім`ї виданою Любешівською селищною радою Любешівського району Волинської області від 02 квітня 2018 року №1073; свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_4 , з 05 липня 2016 року відповідач немає постійного місця роботи, а лише періодичні заробітки.

Факт зміни матеріального та сімейного становища платника аліментів - ОСОБА_2 встановлено рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 20 листопада 2018 року справа №162/238/18 та постановою Волинського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року в даній справі, якими зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 з 1/3 на 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, оглянутим розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 09 квітня 2019 року доведено, що ОСОБА_2 , маючи на утриманні двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружину - ОСОБА_6 , за відсутності постійного заробітку аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 нерегулярно, але сплачував, намагався погасити заборгованість зі сплати аліментів.

Також судом першої інстанції враховано, що внесені Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII зміни до статті 196 СК України щодо встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність.

З врахуванням того, що заборгованість по аліментах становить 5049,44 грн, а тому стягнення пені в розмірі 12988,64 грн не відповідає вимогам ст.196 ЦК України, яка передбачає, що граничний розмір пені не повинен перевищувати 100 % основної заборгованості, тобто не може бути більшим 5049,44 гривень.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідач на користь позивача слід стягнути пеню за прострочення сплати аліментів саме в розмірі 4500 гривень, з врахуванням майнового стану відповідача та вимог ст.196 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що пеня в розмірі 12988,64 грн буде стимулювати відповідача сплачувати аліменти не заслуговують на увагу, оскільки такий розмір пені не узгоджується з вимогами ст. 196 СК України, крім того поставить відповідач в скрутне матеріальне становище та сприятиме збільшенню заборгованість по аліментах.

Крім того, слід зазначити, що заборгованість по сплаті аліментів( при встановленому майновому стані боржника та наявності утриманців) є незначною, що спростовує доводи позивача про ухилення ОСОБА_2 від обов`язку утримувати дитину, шляхом сплати присуджених судом аліментів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Любешівського районного суду Волинської області від 10 квітня 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: