Справа № 158/1093/18 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/632/19 Категорія: 47 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , Приватне підприємство «Ківерленд» до Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання недійсним рішення за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 березня 2019 року,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Сокиричівської сільської ради про визнання недійсним рішення від 27 грудня 2016 року № 13/11, покликаючись на такі обставини.

Рішенням Сокиричівської сільської ради Ківерцівського району від 26 вересня 2013 року № 26/7 їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.15 га у власність для ведення особистого селянського господарства. Проект землеустрою був розроблений приватним підприємством «Ківерленд» у 2013 році .

У 2017 році з`ясувалось про неможливість проведення робіт щодо відведення земельної ділянки в натурі, у зв`язку з прийняттям Сокиричівською радою рішення від 13.03.2018 року № 113/01.15 про затвердженням розробленого проекту землеустрою на цю ж земельну ділянку, відведення земельної ділянки та передачею її у власність іншій особі.

Вважає, що цим рішенням порушено її права землекористувача, тому просила скасувати рішення Сокиричівської сільської ради від 13.03.2018 року № 113/01.15 про затвердженням розробленого проекту землеустрою.

Ухвалою суду залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору , на стороні відповідача ОСОБА_2 (а.с. 37)

Рішенням Ківерцівського районного суду від 22 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що суд повинен був встановити, на яку земельну ділянку видавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою, та застосувати положення статті 118 Земельного Кодексу.

Відповідач та треті особи не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

До позовної заяви ОСОБА_1 додала витяг з рішення Сокиричівської сільської ради від 26 вересня 2013 року № 26/7, згідно з яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.15 га у власність для ведення особистого селянського господарства в селі Муравище Ківерцівського району (а.с. 4).

З акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 19.11.2013 року вбачається, що земельна ділянка площею 0.15 га, яку хотіла отримати у власність ОСОБА_1 , межує з її власною ділянкою (від Б до В), те із земельною ділянкою ОСОБА_3 (від ОСОБА_4 до А).( а.с. 5).

З листа Сокиричіської сільської ради від 13 березня № 113/01.15 вбачається, що у власності ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка площею 0.25 га для обслуговування будинку і господарських споруд. Землекористувача ОСОБА_3 ,як це (зазначено в землевпорядній документації, розробленій ПП «Ківерленд», в облікових документах не значиться (а.с.6).

З архівної довідки від 27.11.2012 року № 14/П-400, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що батьки позивача ОСОБА_1 проживали в селі Муравище з трьома дітьми, у тому числі, дочкою ОСОБА_1 , та згідно з по господарською книгою за 1974-1976 роки, користувалися земельною ділянкою площею 0,40 га. (а.с. 8).

Як пояснила в суді апеляційної інстанції позивач, вона проживає у батьківському будинку, після їх смерті користується тією земельною ділянкою, якою користувались батьки.

У відзиві на позовну заяву третя особа ОСОБА_2 зазначає, що рішенням Сокиричівської сільської ради від 27.12.2016 року № 13/11, яке оскаржує позивач, було затверджено виготовлений нею проект землеустрою земельної ділянки площе. 0.25 га в селі Муравище Ківерцівського району. Дозвіл на виготовлення проекту землеустрою наданий Ківерцівською сільською радою на підставі рішення від 16.06.2016 року № 8/14.

На даний час зареєстроване право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.25 га (а.с. 7).

ОСОБА_2 у відзиві пояснила, що їй не було відомо про надання дозволу позивачу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою на цю земельну ділянку, та зазначає, що позивач погодила їй межі.

Порівнявши схему розташування земельної ділянки площею 0.25 га, наданої у власність ОСОБА_5 на підставі оскаржуваного рішення, та схему розташування земельної ділянки площею 0.15 га, на розроблення проекту землеустрою якої надавався дозвіл позивачу ОСОБА_1 , враховуючи пояснення позивача у суді апеляційної інстанції про те, що її земельну ділянку «захопив Мелех»», слід дійти висновку, що до складу земельної ділянки площею 0.25 га, яка передана у власність ОСОБА_2 , входить земельної ділянка, на яку претендувала позивач ОСОБА_1 (а.с 67, 170-171). Тобто, фактично позивач оспорює право власності ОСОБА_2 на частину земельної ділянки, переданої їй у власність рішенням Сокиричівської сільської ради від 27.12.2016 року № 13/11.

При розгляді справи суд першої інстанції встановив зазначені обставини, про що зазначив у мотивувальній частині рішення, роз`яснив позивачу право заявити клопотання про залучення до участі у справі як відповідача ОСОБА_5 , однак такого клопотання заявлено не було. Оспорюючи право власності ОСОБА_5 позивач не зверталася з вимогами ОСОБА_5 , у той час як вона є особою, яка бере участь у спірних правовідносинах.

Правильним є висновок суду, що оскаржене рішення є ненормативним актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію, оскільки на підставі цього рішення зареєстровано речове право третьої особи ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Встановивши наведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Та обставина, що суд не послався на положення статті 118 Земельного Кодексу України, якими визначено порядок безоплатної приватизації земель, не впливає на правильність рішення суду першої інстанції з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, замовила проектну документацію, яка була розроблена.

Згідно з приписами частини 9 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не подавала до Сокиричівської сільської ради розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, для затвердження, як того вимагає стаття 118 ЗК України, отже, підстави стверджувати про порушення норм цієї статті не має.

Положеннями статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки. Вважаючи свої права порушеними, позивач ОСОБА_1 на свій розсуд обрала спосіб захисту права, звернувшись з даним позовом до суду, і цей спір вирішений судом. Тому аргументи апеляційної скарги про грубе порушення судом цієї норми права є неспроможними.

Вважаючи себе землекористувачем спірної земельної ділянки, ОСОБА_1 не позбавлена права обрати належний спосіб захисту права та звернутись з позовом до осіб, які, такі права порушили.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: