РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Лях М.Ю., при секретарі - Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), подану представником - адвокатом Нетудихата Д.В. до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (, адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 55) про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.05.2010 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач є здоровою, працездатною особою, відомості щодо наявності у відповідача на утриманні інших осіб у позивачки відсутні. У зв`язку з цим, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи обставини, які склалися, позивачка порушує питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини і визначення місця проживання дитини із матір`ю, вважаючи, що це буде відповідати інтересам дитини і сприяти її гармонійному розвитку. При розгляді питання щодо визначення місця проживання дитини з нею, позивачка просить суд врахувати наявність у неї самостійного заробітку, створення нею належних матеріально-побутових умов для проживання дитини, наявність висновку органу опіки та піклування про можливість визначення місця проживання з матір`ю, і відсутність обставин, які б виключали залишення дитини з позивачем, що передбачені ч. 2 ст. 161 Сімейного Кодексу України. Також, позивачка просить суд враховати, що з моменту розірвання шлюбу, дитина проживала і продовжує проживати з нею, змінювати місце проживання дитини з відповідачем не буде відповідати інтересам дитини

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження.

Через канцелярію суду представником позивача надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач надав до суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить задовольнити, проти визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю не заперечує.

Представник третьої особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав до суду письмові поясненн в яких зазначив, що підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, у зв`язку з тим, що вона сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, створила належні умови для проживання та розвитку дитини. Розгляд справу просить проводити без участі представника органу опіки та піклування, просили долучити письмовий висновок та акт обстеження умов проживання дитини.

Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог та відповідачем в письовій заяві, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Судом встановлено, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 травня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 (шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ») та ОСОБА_2 розірвано, про що 27.05.2010 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 225, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .

Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.09.2019 року з Реєстру територіальної громади міста Харкова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за аресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів на утримання дітей є одним із способів захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до Висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , від 19.11.2019 року №714, наданого Департамент служб у справах дітей ХМР, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , де створені належні умови для проживання та розвитку дитини. ОСОБА_1 матеріально забезпечена, працює в Харківській місцевій прокуратурі № 1 на посаді керівника, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває. Враховуючи вік дитини, надані документи та рекомендації Комісії, в інтересах дитини доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно акту обстеження умов проживання від 15.11.2019 року, складеного комісією Департаменту служби у справах дітей по Київському району, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Квартира підключена до централізованого водо-газо-електропостачання, водовідведення, квартира з ремонтом, забезпечена необхідними меблями та побутовою технікою для проживання. Для дитини відведено окрему кімнату зі спальним ліжком, шафою для одягу, столом для навчання, комп`ютером. Дитина забезпечена необхідними сезонними речами та взуттям. Стосунки в сім`ї доброзичливі та довірливі.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в сукупності, виходячи з інтересів малолітньої дитини, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі - ј заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Нетудихата Д.В. до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, 05.07.2011 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Київським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській обл. 05.10.2010 року, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі на одну дитину - ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 19.09.2019 року, і до досягнення дитини повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , в межах суми платежу за один місяць.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, 05.07.2011 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Київським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській обл. 05.10.2010 року, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 50 відсотків понесених нею судових витрат зі сплати судового збору в сумі 384,20 грн.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Київським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській обл. 05.10.2010 року, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) - 50 відсотків понесених нею судових витрат зі сплати судового збору в сумі 384,20 грн. з державного бюджету України, сплачених нею по квитанції № 0.0..1 від 16.09.2019 року, оригінал квитанції знаходиться в матеріалах справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.11.2019 року.

Суддя М.Ю. Лях

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Київським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській обл. 05.10.2010 року, РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, 05.07.2011 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2