КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 761/34299/19 Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А. А.

апеляційне провадження № : 22-ц/824/14406/2019 Доповідач: Гаращенко Д.Р.

13 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Суддя-доповідач Гаращенко Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Левенця Б. Б.

при секретарі Гавриленко М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року (провадження № 2-З/761/543/2019) по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Одночасно подала заяву про забезпечення доказів.

Просила суд витребувати від Генеральної прокуратури України довідку про доходи ОСОБА_1 , який працює на посаді прокурора відділу забезпечення представництва у Верховному Суді, з відомостями про розмір його заробітної плати (доходу) за останні 6 (шість) місяців, із зазначенням його РНОКПП.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач працює в Генеральній прокуратурі України на посаді прокурора відділу забезпечення представництва у Верховному Суді.

Згідно декларації за 2018 рік, розміщеній на веб-сторінці Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідач мав дохід у виді заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи, у розмірі 551 345 грн.

Згідно повідомлення про суттєві зміни, розміщеному на веб-сторінці Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 31.07.2019 р. відповідач отримав дохід у виді заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи, у розмірі 112 000 грн.

23.08.2019 року адвокат Топчій П.І. представник ОСОБА_2 , звернувся до Генеральної прокуратури України з адвокатським запитом про надання довідки з місця роботи відповідача з відомостями про розмір заробітної плати (доходу) за останні 6 (шість) місяців.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року заяву про забезпечення доказів задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 18 вересня 2019 року подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, не правильно встановлені обставини справи, а також порушено процедуру розгляду заяви про забезпечення доказів.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд провів судове засідання без виклику учасників справи, чим порушив норми процесуального права та принципи судочинства.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про забезпечення доказів, керувався ст. 76, 84 ЦПК України, а не ст. 116-118 ЦПК України, що регламентують порядок розгляду заяв про забезпечення доказів.

В мотивувальній частині ухвали суд зазначив, що на запит адвоката позивача не надано відповідь з Генеральної прокуратури України, про те, суд не звернув уваги на дату подання такого запиту, та зробив передчасні висновки, щодо неможливості отримання відповіді на відповідний запит.

Також зазначив, що суд першої інстанції судом не встановив доцільність отримання такого доказу, від Генеральної прокуратури України, так як враховуючи предмет спору, органами ,які володіють інформацією щодо доходів відповідача є ДФС та її територіальні органи.

В судовому засіданні апелянт апеляційну скаргу підтримав, та просив її задовольнити з підстав викладених в апеляційної скарзі, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.08.2019 року представник позивача звернувся до суду із клопотання, у якому просив витребувати від Генеральної прокуратури України довідку про доходи ОСОБА_1 , який працює на посаді прокурора відділу забезпечення представництва у Верховному Суді, з відомостями про розмір його заробітної плати (доходу) за останні 6 (шість) місяців.

Клопотання мотивовано тим, що відповідач працює в Генеральній прокуратурі України на посаді прокурора відділу забезпечення представництва у Верховному Суді.

Згідно декларації за 2018 рік, розміщеній на веб-сторінці Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідач мав дохід у виді заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи, у розмірі 551 345 грн.

Згідно повідомлення про суттєві зміни, розміщеному на веб-сторінці Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 31.07.2019 відповідач отримав дохід у виді заробітної плати, отриманої за основним місцем роботи, у розмірі 112 000 грн.

23.08.2019 року адвокат Топчій П.І. діючий в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до Генеральної прокуратури України з адвокатським запитом про надання довідки з місця роботи відповідача з відомостями про розмір заробітної плати (доходу) за останні 6 (шість) місяців. Станом на 30.08.2019 року відповідь на адвокатський запит не отримано.

Постановляючи ухвалу від 30.08.2019 року суд першої інстанції вважав, що вказані у заяві докази мають значення для вирішення даної справи, при цьому сторона позивача не має можливості отримати їх самостійно, тому заява про забезпечення доказів, підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

При цьому, згідно з ч.2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причин неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до положень ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази; перелік документів, що додаються до заяви.

Заява підписується заявником або його представником. До заяви, яка подана представником заявника, має бути додано документ, що підтверджує його повноваження.

У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази.

Відповідно до матеріалів справи представником позивача подано заяву про забезпечення доказів. Відповідно до змісту заяви, представник позивача просив в порядку ст. 43, 60, 64, 81, 84, 116, 117, 118 ЦПК України, забезпечити докази шляхом їх витребування.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу керувався положеннями ст. 84 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Зазначив, що заявлені представником позивача вимоги по суті є клопотанням про витребування доказів, оскільки обставини, які на його думку вказують на наявність ризику неможливості отримання довідки про доходи відповідача, полягають у тому, що він тривалий час не може отримати відповіді на адвокатський запит, а не того, що дану довідку у майбутньому не вдасться отримати взагалі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Ч. 2 ст. 12 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В окремій думці судді Верховного Суду Яна Берназюка від 25.04.2018 (справа №826/5575/17) зазначено, що надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм і вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, зважаючи на обставини конкретної справи, і необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів у цивільному або іншому судочинстві призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу вказав в мотивувальній частині ст. 84 ЦПК України є недостатньою підставою для визнання ухвали незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Крім того суду на час вирішення питання про витребування доказів не було відомо про, те, що така відповідь була вже направлена на адресу адвоката позивача.

Колегія суддів ставиться скептично до доводів апелянта про те, що спрямування даної ухвали до Генеральної прокуратури України створює для нього психологічні незручності на роботі, психологічний тиск з боку позивача, чим порушується принцип рівності учасників судового процесу, а також змагальності сторін.

У даному випадку колегія суддів дійшла висновку, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість узвали не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий Д. Р. Гаращенко

Судді Т. О. Невідома

Б. Б. Левенець