ЄУН 174/27/19
н/п 2/174/86/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2019 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.02.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис в заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов`язань. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, а відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 08.11.2018 року має заборгованість у розмірі 104649,13 грн., яка складається з наступного: 34147,16 грн. тіло кредиту; 34019,63 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 31022,86 грн. нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4959,48 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.02.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Відповідачка подала заперечення на позов, в якому зазначила, що вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, оскільки карка № 270034, була перевипущена без її відома і нею ніколи не отримувалась. Крім того позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами, оскільки доказів надання кредиту позивачем не надано, розрахунок боргу також є необґрунтованим, зокрема є незрозумілим чому розмір основного боргу складає 34147,16 грн., якщо у доданій позивачем виписці за карткою визначено розмір кредитного ліміту у 25000,00 грн., зазначений факт викликає обґрунтований сумнів у достовірності позовних вимог; необґрунтованим є розрахунок по процентам, які обраховуються від основного боргу; анкета-заява не містить угоди про сплату комісії, а тому правова підстава для її нарахування відсутня, відповідні докази вчинення даного правочину між сторонами не надано; штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої (відповідальності) позивач намагався притягнути відповідача, що прямо суперечить ст. 61 Конституції України. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, а також притягнути відповідача до одного виду юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, просить у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. (а.с. 66)

В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 36)

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, однак надала заперечення на позов, які суд враховує як позицію відповідачки по даній справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам.

Так, на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивачем надано до суду завірену анкету заяву відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28.02.2011 року, з якої слідує, що відповідач погодилася з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами и Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також виявила бажання отримати платіжну карту кредитку «Універсальна». Відомостей про те, що відповідач отримала кредитну картку чи кредитні кошти, їх розмір вказана заява не містить. (а.с. 8)

Також на підтвердження досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору позивачем надано копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» яка змінена з 01.01.2013 року, «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» без зазначень якою із цих видів карток користувалася відповідач (а.с. 10), та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що підписані головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 та не містять підписів відповідача (а.с. 11-25)

На підтвердження розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 позивачем надано розрахунок (а.с. 5), згідно з яким остання мала станом на 31.03.2015 року заборгованість за кредитом у розмірі 11177,36 грн. із них: 5550,41 заборгованість за кредитом та 167, 47 грн. заборгованість за процентами, що в сумі не складає вказану позивачем в розрахунку загальну суму 11177,36 грн. Також надано розрахунок, згідно якого відповідачка станом на 08.11.2018 року має заборгованість у розмірі 104649,13 грн. із них: 34147,16 грн. - тіло кредиту; 34019,63 грн. нараховані відсотки; 31022,86 грн. нарахована пеня; 5459,48 заборгованість по судовим штрафам.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки у заяві від 28.02.2011 року зазначено, що відповідач погодилася з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг та виявила бажання отримати платіжну карту кредитку «Універсальна», відомостей про те, що ОСОБА_1 отримала кредит заява не містить, розмір кредитного ліміту не зазначено, до того ж, позивачем не надано доказів того, що відповідач отримувала кредитну картку та кредитні кошти у розмірі 25000,00 грн. та користувалася ними, а надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами.

Крім того витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», який змінено з 01.01.2013 року, «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» без зазначень якою із цих видів карток користувалася відповідач ОСОБА_1 та підпису на ньому відповідача не є належним та допустимим доказом по справі. (а.с. 10)

Також позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що становить 104649,13 грн., оскільки сам по собі розрахунок заборгованості здійснений банком, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором (а.с. 5, 6-7), до того ж, позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача перед банком надано два розрахунки, які носять суперечливий характер, є незрозумілими, оскільки розрахунок станом на 31.03.2015року (а.с.5) містить суму заборгованості, яка не відповідає сумі вказаних складових, а розрахунок станом на 08.11.2018 року (а.с. 6-7) містить складові, які є різними за назвами та за своїм розміром та назви цих складових у відповідних графах не співпадають з сумами та назвами складових заборгованості, вказаних в підсумковій частині розрахунків після таблиці, що унеможливлює визначення як складових цієї заборгованості так і його загального розміру.

Крім того, сума заборгованості за тілом кредиту згідно заявлених вимог становить 34147,16 грн. на яку і нараховувались проценти, що значно перевищує суму тіла кредиту 25000,00 грн., яку як стверджує позивач, останній надав відповідачу, тому нарахування останній боргу за тілом кредиту у зазначеному позивачем розмірі є безпідставним.

До того ж, вказані розрахунки не містять достатніх даних про особу, яка їх здійснила, оскільки крім підпису цієї особи інші ідентифікуючі дані відсутні (посада, прізвище, печатка банку).

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 року у справі № 315/353/17.

Також, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі довідку про отримання ОСОБА_1 за договором № б/н від 28.02.2011 року карток № НОМЕР_1 зі строком дії 09/14, № 520238 зі строком дії 08/15, № 349543 зі строком дії 09/15, № 219232 зі строком дії 01/18, № 923128 зі строком дії 04/18, № 270034 зі строком дії 03/23 (а.с. 47) оскільки довідка не містить відомостей про дату відкриття кредитної лінії та не підтверджує факт отримання цих карток відповідачкою, оскільки складена одноособово представником банку і зазначені в ній відомості будь-якими іншими об`єктивними доказами не підтверджуються.

Крім того, суд не приймає у якості допустимого доказу виписку по карткам № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 (а.с. 48-57), за період з 22.04.2014 року по 01.11.2018 року оскільки позивачем не надано доказів, що саме ці картки та рахунки є кредитним та їх було відкрито саме відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 28.02.2011 року і відповідач отримувала ці картки особисто.

Крім того, вказана виписка містить відомості з 22.04.2014 року, а заяву відповідачкою було підписано 28.02.2011 року, відомостей про те коли і в якому розмірі відповідачці було встановлено кредитний ліміт за кредитним договором № б/н від 28.02.2011року, ця виписка не містить, а тому не має доказового значення по справі.

Окрім того, дана виписка містить лише відомості про здійснення відповідачем фінансових операцій, встановити з наданих даних час утворення та розмір заборгованості по кредитним коштам та її складових, перевірити правильність нарахування процентів та наявність підстав для стягнення пені та штрафів неможливо, виписка не містить достатніх даних про особу, яка її здійснила, оскільки крім підпису цієї особи, інші ідентифікуючі дані відсутні (прізвище, посада), а тому не може бути прийнята судом як допустимий доказ на підтвердження фактів, які підлягають доказуванню у даній справі.

До того ж, періоди використання відповідачем карток, зазначених у вищевказаній довідці та виписці збігаються між собою, що свідчить про існування декількох договорів, а не пролонгацію договору від 28.02.2011 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем поза розумним сумнівом, не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору та досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів, тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 104649,13 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі ст.ст. 256, 257, 267, 525, 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Головуючий - суддя: А.А.Борцова