Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 587/111/15-ц

провадження № 61-2856св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Коротуна В. М.,

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська»,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , та касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2016 року у складі судді: Куца В. І. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2016 рокуу складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А., Околота Г. М.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Первісний позов мотивований тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, яка знаходиться на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

17 січня 2005 року між нею та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» було укладено договір оренди землі цієї земельної ділянки строком на 5 років зі сплатою орендної плати у розмірі 442 грн, що становить 1,5 % від нормативної грошової оцінки землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

01 січня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір, яким пункт 8 договору оренди землі від 17 січня 2005 року викладено у новій редакції - збільшено строк оренди земельної ділянки до 10 років та визначено орендну плату у розмірі 1 083,75 грн за рік, що становить 3 відсотки річних від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю).

Відповідач у порушення умов договору оренди земельної ділянки за період 2011-2013 років нараховував орендну плату без урахування індексів інфляції. Крім того, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» (систематично) протягом 2-х платіжних періодів підряд не виплачувало позивачці орендну плату, що є підставою для розірвання договору оренди землі від 17 січня 2005 року. Частину орендної плати виплачено лише у грудні 2013 року у сумі 3 425,78 грн. З урахуванням індексів інфляції сума орендної плати за 2011-2013 роки має становити 5 096,92 грн. Враховуючи виплачені у грудні 2013 року відповідачем кошти, сума заборгованості становить 1 671,14 грн.

ОСОБА_1 , зурахуванням уточнення позовних вимог, просила:

розірвати договір оренди землі від 17 січня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська»;

стягнути з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на свою користь 2 197,27 грн, з яких: заборгованість з орендної плати - 1 671,14 грн; три відсотки річних - 99,99 грн; 426,14 грн - інфляційні втрати.

У лютому 2015 року ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулося із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, стягнення збитків та орендної плати.

Зустрічний позов мотивований тим, що згідно пункту 29 договору оренди землі від 17 січня 2005 року орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватись земельною ділянкою.

Незважаючи на це, 04 січня 2013 року ОСОБА_1 передала земельну ділянку у користування третій особі - ТОВ «Авіс-Україна». На підставі укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Авіс-Україна» договору оренди землі від 01 січня 2011 року ТОВ «Авіс-Україна» фактично використовує належну позивачці земельну ділянку: у 2013 році орендована земельна ділянка була засіяна кукурудзою, а в 2014 році - соєю. Дії ОСОБА_1 щодо передачі земельної ділянки у користування іншій особі є протиправними, оскільки порушують право ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на користування зазначеною земельною ділянкою.

Згідно постанови Сумського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року було визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, укладених між ТОВ «Авіс-Україна» та орендодавцями, у тому числі із ОСОБА_1

У 2013 році ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» планувало засіяти належну ОСОБА_1 земельну ділянку соняшником та отримати 4 273,44 грн прибутку, а у 2014 році - пшеницею та отримати 9 339,82 грн прибутку. У зв`язку з чим загальна сума упущеної вигоди (збитків) ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» за 2013-2014 роки становить 13 613,26 грн. За 2013 рік товариство сплатило ОСОБА_1 925,79 грн (з урахуванням утриманого ПДФО) орендної плати за користування її земельною ділянкою з урахуванням індексу інфляції, а також частково сплатило в рахунок майбутніх виплат 514,95 грн, всього 1 440,74 грн. Оскільки ТОВ Агрофірма «Косівщинська» не могло користуватись належною позивачці земельною ділянкою сільськогосподарського призначення по незалежним від нього обставинам - через порушення ОСОБА_1 умов договору, то відповідно до закону повинно бути звільнене від орендної плати за 2013-2014 роки.

ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», з урахуванням уточнення позовних вимог, просило:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» збитки у розмірі 13 613,26 грн;

розірвати договір оренди землі від 17 січня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ТОВ Агрофірма «Косівщинська» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що орендна плата за користування земельною ділянкою ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» за 2011 та за 2012 роки була виплачена позивачу з порушенням визначених договором строків, однак у повному обсязі з нарахуванням інфляційних сум та пені, за 2013 рік вона була виплачена їй своєчасно і в повному обсязі, порушення визначених договором строків виплати орендної плати за 2011-2012 роки не є систематичною несплатою орендної плати. Сам по собі факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою не свідчить про систематичне невиконання відповідачем договірних зобов`язань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

При відмові у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач не надав доказів, що в 2013-2014 роках ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не користувалось та не могло користуватись належною позивачу земельною ділянкою і що саме нею в той час користувалось ТОВ «Авіс-Україна», а також не надало належних доказів про можливість отримання реальних доходів, а лише розраховані за середніми статистичними показниками розрахунки уявних, але не реальних доходів, які могло б отримати.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Косівщинська» відхилено, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, а орендна плата за 2011 та 2012-ті роки хоча і була їй виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі, з нарахуванням інфляційних та пені, і розмір виплаченої їй орендної плати за 2011-2013 роки є дещо завищеним. Сам по собі лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2011-2012 роки не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, оскільки це можливо за умови систематичної несплати орендної плати, що позивачем не доведено.

Апеляційний суд вказав, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у 2013-2014 роках спірну земельну ділянку товариство планувало засіяти саме соняшником і пшеницею, а не іншими культурами. Крім того зі звіту форми № 4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, а значить і на земельній ділянці ОСОБА_1 , окрім іншого, вирощувало багаторічні трави, а саме люцерну на сіно, зелений корм, силос.

Аргументи учасників справи

У червні 2016 року ТОВ Агрофірма «Косівщинська» подало касаційну скаргу на рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2016 року, у якій просить скасувати оскаржені рішення у частині відмови у задоволенні зустрічного позову і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Оскаржені рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що дії ОСОБА_1 щодо передачі земельної ділянки у користування іншій особі є протиправними, оскільки порушують право ТОВ «Агрофірма «Косівшинська» на користування зазначеною земельною ділянкою. Суди не надали оцінки наданим доказам про передачу ОСОБА_1 у 2013 році для оброблення земельної ділянки ТОВ «Авіс-Україна»: акту прийому-передачі земельної ділянки від 4 січня 2013 року; акту про використання земельної ділянки від 16 січня 2015 року; довідці про суми доходів, виплачених ТОВ «Авіс-Україна» ОСОБА_1 . У розрахунку упущеної вигоди за період 2013-2014 років ТОВ Агрофірма «Косівщинська» використано офіційні показники своєї господарської діяльності за ці ж роки та виходило з розміру спірної земельної ділянки (2,72 га), що є підтвердженням реального розміру прибутку, який можна було б отримати від обробітку спірної земельної ділянки, якби його право не було б порушене. ОСОБА_1 не заперечувалося факту отримання нею від ТОВ «Авіс-Україна» орендної плати за використання спірної земельної ділянки протягом 2013-2014 років.

У червні 2016 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2016 року, у якій просить скасувати оскаржені рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди землі і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Оскаржені рішення у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог просить залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди у частині позовної вимог про розірвання договору оренди землі зробили неправильний висновок про відсутність систематичної несплати орендної плати за 2011-2012 роки. Вживаний судом термін «несвоєчасна сплата» означає несплату коштів, зокрема, у строк, передбачений договором оренди землі. У цій справі відповідачем було допущено дворазову (систематичну) несплату орендної плати у строк, передбачений договором (до 30 грудня кожного року), що є підставою для його розірвання.

Аналіз змісту касаційних скарг свідчить, що у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати, трьох процентів річних та інфляційних втрат судові рішення не оскаржуються, тому на підставі частини першої статті 400 ЦПК України у цій частині не переглядаються.

У липні 2016 року ТОВ Агрофірма «Косівщинська» надало заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - без змін.

Заперечення мотивовані відсутністю систематичної несплати орендної плати, а лише наявністю несвоєчасності її сплати.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 надала заперечення на касаційну скаргу ТОВ Агрофірма «Косівщинська», у яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало належних доказів про можливість отримання реальних доходів. Крім того саме ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» протягом 2013, 2014 обробляло спірну земельну ділянку.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ Агрофірма «Косівщинська».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, викладені у касаційній скарзі ОСОБА_1 , та відхиляє аргументи, викладені у касаційній скарзі ТОВ Агрофірма «Косівщинська», з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

На підставі договору оренди землі від 17 січня 2005 року ОСОБА_1 передала земельну ділянку в оренду ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на 5 років. Додатковим договором від 01 січня 2009 року збільшено строк оренди до 10 років та визначено оренду плату у розмірі 1 083,75 грн на рік.

10 грудня 2013 року орендар виплатив ОСОБА_1 1 712,89 грн орендної плати за 2011-2012 роки, та 1 712,89 грн - за 2013 рік.

У пункті 12 договору оренди землі встановлено, що орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі.

Суди встановили, що орендна плата за 2011-2012 роки була сплачена 10 грудня 2013 року, тобто в указані роки орендар не платив орендну плату, чим порушив умови договору оренди.

При відмові у задоволенні первісного позову суди зробили висновок, що орендна плата за користування земельною ділянкою ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» за 2011 та за 2012 роки була виплачена позивачу з порушенням визначених договором строків, однак у повному обсязі з нарахуванням інфляційних сум та пені, за 2013 рік вона була виплачена їй своєчасно і в повному обсязі, порушення визначених договором строків виплати орендної плати за 2011-2012 роки не є систематичною несплатою орендної плати. Сам по собі факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою не свідчить про систематичне невиконання відповідачем договірних зобов`язань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 10.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) зазначено, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) вказано, що «зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

За таких обставин висновок апеляційного суду про те, що сам по собі лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2011-2012 роки не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

При відмові у задоволенні зустрічного позову суди зробили висновок, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало доказів, що в 2013-2014 роках відповідач не користувався та не міг користуватись належною позивачу земельною ділянкою, і що саме нею у цей час користувалось ТОВ «Авіс-Україна», а також не надало належних доказів про можливість отримання реальних доходів, а лише розраховані за середніми статистичними показниками розрахунки уявних, але не реальних доходів, які могло б отримати.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Суди встановили, що під час дії укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» договору оренди землі від 17 січня 2005 року - 01 січня 2011 року ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Авіс-Україна», який був зареєстрований у державному реєстрі 28 грудня 2012 року.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ «Авіс-Україна» та ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не довело належними та допустимими доказами неможливість користування належною позивачу земельною ділянкою, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 дають підстави для висновку, що оскаржені рішення у частині позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Агрофірма Косівщинська» не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення у частині вирішення зустрічних позовних вимог ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ТОВ «Агрофірма Косівщинська» необхідно залишити без задоволення, касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, оскаржені рішення у частині первісних позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову, а у частині вирішення зустрічного позову оскаржені рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 535,92 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 584,64 грн.Тому з ТОВ «Агрофірма Косівщинська» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені на сплату судового збору.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Косівщинська» залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2016 рокуу частині первісних позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» в частині розірвання договору оренди землі задовольнити.

Розірвати договір оренди землі від 17 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська», зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» номер запису в державному реєстрі земель 61 від 21 грудня 2006 року.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2016 року у частині вирішення зустрічних позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі залишити без змін.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Сумського районного суду Сумської області від 02 березня 2016 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 10 травня 2016 року в скасованій частині втрачають законну силу.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Косівщинська» на користь ОСОБА_1 1 120,56 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

В. М. Коротун