Номер провадження: 22-ц/813/3176/19
Номер справи місцевого суду: 513/257/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Мудрика Ігоря Олександровича на рішення Саратського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії „Одеське регіональне управління" ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії „Одеське регіональне управління" ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 510121,33 гривень, з яких: 9985,83 доларів США, що еквівалентно 153936,55 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 05 грудня 2014 року за 1 долар - 15,415499 гривень - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 7200 доларів США, що еквівалентно 110991,59 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 05 грудня 2014 року за 1 долар - 15,415499 гривень - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 50,12 доларів США, що еквівалентно 772,62 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 05 грудня 2014 року за 1 долар - 15,415499 гривень - сума строкової заборгованості по відсоткам; 4154,55 доларів США, що еквівалентно 64044, 46 гривень за офіційним курсом Національного банку України станом на 05 грудня 2014 року за 1 долар - 15,415499 гривень - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 180376, 11 гривень - пеня за прострочення по основному боргу кредиту та відсоткам.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконує умови кредитного договору № М-75/08-К від 01 липня 2008 року, укладеного між ними, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 44000 доларів США з оплатою по процентній ставці 18,0 % річних, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути ці грошові кошти у строк до 01 січня 2011 року відповідно до п.п.2.1, 3.2 кредитного договору.

До кредитного договору між позивачем та ОСОБА_1 були також укладені: додаткова угода № 1 від 30 жовтня 2008 року; додаткова угода № 2 від 31 грудня 2010 року; додаткова угода № 3 від 16 серпня 2012 року та додаткова угода № 4 від 17 січня 2014 року.

Відповідно до п.3.2 кредитного договору із змінами, внесеними в цей пункт Додатковою угодою № 3 від 16 серпня 2012 року, ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредитні ресурси у строк до 05 січня 2015 року.

На підставі додаткової угоди № 4 від 17 січня 2014 року відбулася реструктуризація кредитної заборгованості за вищевказаним кредитним договором, а саме: відповідач зобов`язався повернути банку у строк до 17 січня 2014 року отримані ним у фактичне користування кредитні ресурси у сумі 10000 доларів США. Залишок кредитних ресурсів у сумі 17985,85 доларів США, що залишиться у фактичному користуванні позичальника після погашення 10000 доларів США, позичальник зобов`язався повернути банку у нижче зазначених розмірах та у нижче вказані строки.

Згідно п.1.3 додаткової угоди № 4 від 17 січня 2014 року, відповідач зобов`язався щомісячно в термін з 01 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у розмірі 17985, 85 доларів США. Починаючи з 01 лютого 2014 року та закінчуючи 05 січня 2015 року включно погашення фактично отриманих позичальником кредитних ресурсів повинно здійснюватися у розмірі щомісячного погашення кредитних ресурсів, який становить 800 доларів США.

За користування залишком кредитних ресурсів у сумі 17985,85 доларів США відповідно до п.1.4 додаткової угоди № 4 ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно в термін з 01 по 10 число кожного місяця сплачувати банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, відповідно до нижче вказаних розмірів процентних ставок (від фактичного розміру заборгованості): по процентній ставці 3 % річних, починаючи з дати укладення додаткової угоди та закінчуючи 05 січня 2015 року включно; по процентній ставці 22 % річних, починаючи з 06 січня 2015 року у випадку непогашення позичальником заборгованості у строк та розмірі, що визначені п. 1.3.1 цієї додаткової угоди.

Крім цього, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів по кредитному договору відповідач, згідно п.4 додаткової угоди № 4 зобов`язався сплатити пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

У якості забезпечення повернення кредитних ресурсів 01 липня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір застави автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О. за реєстровим № 1409, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у заставу позивачу автомобіль марки MAN модель TGA 410 реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп марки FRUEHAUF модель CRANE реєстраційний номер НОМЕР_2 .

До вищевказаного договору застави між банком та ОСОБА_1 були укладені додаткова угода № 1, посвідчена 31 грудня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О. за реєстровим № 1663 та додатковий договір № 2, посвідчений 17 січня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О. за реєстровим № 67.

У якості забезпечення повернення кредитних ресурсів 01 липня 2008 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1090/08, за яким остання зобов`язалась відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

До вищевказаного договору поруки між сторонами були укладені додаткова угода № 1 від 30 жовтня 2010 року, додаткова угода № 2 від 31 грудня 2010 року та додаткова угода № 3 від 17 січня 2014 року.

На час звернення позивача до суду заборгованість по кредиту відповідачами не погашалась та станом на 05 грудня 2014 року заборгованість за кредитом становить 510121,33 гривні.

Відповідачі відмовляються від добровільного погашення заборгованості, що стало підставою звернення до суду.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії „Одеське регіональне управління" ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Мудрик Ігорь Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Саратського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

На стадії апеляційного розгляду за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», дане товариство залучено в якості правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії „Одеське регіональне управління" ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що висновком експерта № 3217 судово-економічної експертизи від 11 жовтня підтверджено, що розрахунок загальної суми заборгованості не відповідає умовам укладених між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 умовам кредитного договору та додаткових угод.

Проте повністю погодитися з такими висновками районного суду не можна.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно,які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов`язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором (п. 3.1 договору поруки).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається що:

- 01 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Одеське регіональне управління" Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № М-75/08-К, відповідно до якого Банк надав Позичальнику на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності кредитні ресурси в сумі 44000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами у розмірі 18% річних, а Позичальник зобов`язався повністю повернути отримані кредитні ресурси в строк до 01 січня 2011 року і сплатити відсотки за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, встановлені договором та Графіком зниження розміру заборгованості (Додаток № 1 до договору).

В додатку № 1 до Кредитного договору зазначені розміри щомісячного платежу по погашенню кредиту та відсотків щомісячно. Крім того, зазначено, що реальна процентова ставка становить 22,71 % річних, абсолютне значення подорожчання кредиту - 11533,14 доларів США (т. 1 а.с.16 зв,).

Нарахування та сплату процентів за користування кредитними коштами визначено у п.п.4.1-4.7 кредитного договору.

Відповідно до п.4.1 договору, позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту за процентовою ставкою 18 % річних. Нарахування відсотків проводиться за період з моменту видачі Кредитних ресурсів до моменту повернення Кредитних ресурсів банку. Нарахування відсотків проводиться не менше одного разу на місяць за період з першого по останнє число місяця включно на залишок заборгованості на позичковому рахунку. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок відсотків № НОМЕР_3 .

Одержання позичальником ОСОБА_1 кредиту в розмірі 44000 доларів США підтверджено меморіальним валютним ордером №1 від 01 липня 2008 року (т. 1 а.с.27);

До укладеного кредитного договору № М-75/08-К від 01 липня 2008 року його сторонами неодноразово вносились зміни та доповнення: 30 жовтня 2008 року - додатковою угодою № 1; 31 грудня 2010 року - додатковою угодою № 2; 16 серпня 2012 року - додатковою угодою № 3; 17 січня 2014 року - додатковою угодою № 4, якими коригувалися розміри процентної ставки, ануїтетних платежів та строки оплати.

У якості забезпечення повернення кредитних ресурсів 01 липня 2008 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 1090/08, за яким остання зобов`язалась відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

До вищевказаного договору поруки між сторонами були укладені додаткова угода № 1 від 30 жовтня 2010 року, додаткова угода № 2 від 31 грудня 2010 року та додаткова угода № 3 від 17 січня 2014 року.

Крім того, у якості забезпечення повернення кредитних ресурсів 01 липня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір застави автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О. за реєстровим № 1409, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у заставу позивачу автомобіль марки MAN модель TGA 410 реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп марки FRUEHAUF модель CRANE реєстраційний номер НОМЕР_2 .

До вищевказаного договору застави між банком та ОСОБА_1 були укладені додаткова угода № 1, посвідчена 31 грудня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О. за реєстровим № 1663 та додатковий договір № 2, посвідчений 17 січня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О. за реєстровим № 67.

Таким чином разом з внесенням змін та доповнень до договору основного зобов`язання, між позичальником кредитором, одночасно вносилися відповідні зміни та доповнення в договір застави між заставодержателем та застоводавцем; у договір поруки між кредитором і поручителем.

На підставі додаткової угоди № 4 від 17 січня 2014 року відбулася реструктуризація кредитної заборгованості за вищевказаним кредитним договором, а саме: відповідач зобов`язався повернути банку у строк до 17 січня 2014 року отримані ним у фактичне користування кредитні ресурси у сумі 10000 доларів США. Залишок кредитних ресурсів у сумі 17985.85 доларів США, що залишиться у фактичному користуванні позичальника після погашення 10000 доларів США, позичальник зобов`язався повернути банку у нижче зазначених розмірах та у нижче вказані строки.

Згідно п.1.3 додаткової угоди № 4 від 17 січня 2014 року, відповідач зобов`язався щомісячно в термін з 01 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у розмірі 17985, 85 доларів США. Починаючи з 01 лютого 2014 року та закінчуючи 05 січня 2015 року включно погашення фактично отриманих позичальником кредитних ресурсів повинно здійснюватися у розмірі щомісячного погашення кредитних ресурсів, який становить 800 доларів США.

За користування залишком кредитних ресурсів у сумі 17985,85 доларів США відповідно до п.1.4 додаткової угоди № 4 ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно в термін з 01 по 10 число кожного місяця сплачувати банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, відповідно до нижче вказаних розмірів процентних ставок (від фактичного розміру заборгованості): по процентній ставці 3 % річних, починаючи з дати укладення додаткової угоди та закінчуючи 05 січня 2015 року включно; по процентній ставці 22 % річних, починаючи з 06 січня 2015 року у випадку непогашення позичальником заборгованості у строк та розмірі, що визначені п. 1.3.1 цієї додаткової угоди.

Крім цього, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів по кредитному договору відповідач, згідно п.4 додаткової угоди № 4 зобов`язався сплатити пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

У разі своєчасної та повної оплати протягом року ануїтетних платежів - 800 доларів США щомісяця та сплати процентів передбачених додатковою угодою від 17.01.2014 року, решта суми - 8 385.85 доларів США підлягала прощенню без додаткового нарахування процентів та неустойки.

Як вже зазначалося такі зміни та доповнення були узгоджені сторонами кредитного договору та узгоджені між укладеною додатковою угодою до договору поруки між кредитором і поручителем.

Уклавши додаткову угоду № 4 від 17 січня 2014 року до кредитного договору № М-75/08-К від 01 липня 2008 року, позичальник ОСОБА_1 на її виконання сплатив одразу кредитору 10 000 доларів США та перший щомісячний ануїтетний платіж у розмірі 800 доларів США.

В подальшому наступних щомісячних платежів ані будь-яких інших платежів позичальником ОСОБА_1 за кредитним договором № М-75/08-К від 01 липня 2008 року з урахуванням додаткової угоди № 4 від 17 січня 2014 року не вносилося.

Вимоги, які заявлені позивачем розраховані виходячи з того, що ОСОБА_1 уклав з кредитором додаткову угоду, якою визнав суму кредитної заборгованості на час укладення додатковової угоди у розмірі 27 385,85 доларів США, сплатив єдиним платежем частину цієї заборгованості в межах додаткової угоди - 10 000 доларів США та прийняв зобов`язання щодо щомісячної сплати протягом наступних 12 місяців по 800 доларів США, частину якого виконав сплативши перші 800 доларів США.

Проте решту зобов`язань позичальник не виконав у зв`язку з чим утворилась заборгованість про стягнення якої позивачем заявлені вимоги в тому числі і щодо процентів та неустойки, які передбачені умовами додаткової угоди від 17.01.2014 року шляхом подання 04.03.2015 року до суду відповідного позову.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи № 3217 від 11 жовтня 2017 року вбачається, що:

- за даними первинних документів (заяв на переказ готівки) - в сумі 35666,60 доларів США у періоді з 15.02.2010 року по 19.02.2014 року на рахунок № НОМЕР_4 за даними первинних документів (заяв на переказ готівки), що на 21142,21 доларів США менше, аніж за даними розрахунку заборгованості станом на 05.12.2014 року. Обґрунтувати вказану різницю в розмірі 21142,21 доларів США не надається за можливе в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи та додатково наданих документах первинних меморіальних та касових документів банку за кредитним договором №М-75/08-К від 01.07.2008 року щодо: внесення від імені позичальника грошових коштів у періоді з 01.07.2008 року по 14.02.2010 року для погашення кредиту, нарахованих відсотків, (у тому числі на рахунок № НОМЕР_4 ); розподілу внесених позичальником грошових коштів на погашення кредиту, відсотків, штрафних санкцій, комісій та інших платежів у періоді з 01.07.2008 року по 05.12.2014 року;

- за даними виписками по рахункам №2203.8.00.36121.01, НОМЕР_4, НОМЕР_4, №2208.3.00.36121.01, №2208.3.036121.001, №2209.4.00.36121.01, №2209.3.00.36121.02, №2209.2.00.36121.03 - у сумі 56008,79 доларів США у періоді з 14.08.2008 року по 10.02.2014 року за даними виписок по рахункам №2203.8.00.36121.01, НОМЕР_4, НОМЕР_4, №2208.3.00.36121.01, №2208.3.036121.001, №2209.4.00.36121.01, №2209.3.00.36121.02, №2209.2.00.36121.03;

- за даними виписками по рахунку НОМЕР_4 - у сумі 56808,81 доларів США у періоді з 14.08.2008 року по 19.02.2014 року на рахунок № НОМЕР_4 , що відповідає даним розрахунку заборгованості станом на 05.12.2014 року, та на 21142,21 доларів США більше, аніж за даними первинних документів - заяв на переказ готівки. Обґрунтувати вказану різницю в розмірі 21142,21 доларів США не надається за можливе в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи та додатково наданих документах первинних меморіальних та касових документів банку за кредитним договором №М-75/08-К від 01.07.2008 року щодо: внесення від імені позичальника грошових коштів у періоді з 01.07.2008 року по 14.02.2010 року для погашення кредиту, нарахованих, відсотків, (у тому числі на рахунок № НОМЕР_4 ); розподілу внесених позичальником грошових коштів на погашення кредиту, відсотків, штрафних санкцій, комісій та інших платежів у періоді з 01.07.2008 року по 05.12.2014 року;

- вказаний розмір внесених грошових коштів в сумі 56808,81 доларів США за даними виписки по рахунку НОМЕР_4 на 800,02 доларів США більше, аніж за даними вищевказаних виписок банка. Вказана різниця в розмірі 800,02 доларів США, а саме: спрямування на погашення основного боргу 777,52 доларів США 10.02.2014 року та 22,50 доларів США 19.02.2014 року обґрунтовується відсутністю фактичного відображення банком у виписках за період з 01.07.2008 року по 05.12.2014 року по особовим рахункам № НОМЕР_5 , НОМЕР_4 операцій у періоді з 18.01.2014 року по 05.12.2014 року, а у виписці по рахунку НОМЕР_4 дата першої операції відображена 11.03.2014 року.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказаних вимог процесуального законодавства суд першої інстанції не дотримався і прийняв до уваги зазначений висновок експерта без його належної оцінки в сукупності з іншими доказами та в контексті всіх встановлених у справі обставин.

Як вбачається, висновок експерта щодо різниці між розрахунком коштів внесених позичальником на погашення заборгованості за кредитним договором та даними первинних документів (заяв на переказ готівки) на 21 142.21 доларів США стосується періоду з часу укладення кредитного договору у 2008 році і до лютого 2014 року. Також експерт виходячи з досліджених документів прийшов до висновку, що розмір внесених грошових коштів в сумі 56808,81 доларів США за даними виписки по рахунку НОМЕР_4 на 800,02 доларів США більше, аніж за даними вищевказаних виписок банка, посилаючись на відсутність фактичного відображення банком у виписках по особовим рахункам за період з 01.07.2008 року по 05.12.2014 року.

Між тим, суд першої інстанції приймаючи до уваги такий висновок експерта не навів мотивів свого висновку про відмову у стягненні заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Крім того, суд не врахував, що сторони кредитного договору від 01.07.2008 року уклали додаткову угоду № 4 від 17 січня 2014 року і на її виконання ОСОБА_1 визнавши заборгованість перед Банком за кредитним договором від 01.07.2008 року станом на 17.01.2014 року в сумі 27 985,85 доларів США одразу за умовами додаткової угоди сплатив кредитору 10 000 доларів США, взяв на себе зобов`язання погашати фактично отримані позичальником кредитні ресурси на протязі наступних 12 місяців щомісячно по 800 доларів США та сплатив перший такий платіж у розмірі 800 доларів США.

Як вбачається зі змісту додаткової угоди № 4 від 17 січня 2014 року, умови якої виконані ОСОБА_1 частково - сплатою одноразово 10 000 доларів США на погашення кредитної заборгованості, яка з урахуванням вказаного розміру заборгованості - 27 985,85 доларів США після сплати 10 000 доларів США склала 17 985,85 доларів США.

У разі своєчасної та повної оплати протягом року ануїтетних платежів - 800 доларів США щомісяця протягом наступних 12 місяців (9600 доларів США), залишок заборгованості - 8 385,85 доларів США підлягав прощенню без будь-якого додаткового нарахування процентів та неустойки.

Позичальник виконав умови додаткової угоди в частині погашення ануїтетних щомісячних платежів по 800 доларів США частково - виплативши лише один платіж 800 доларів США.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги строки сплати, заборгованість, яка заявлена позивачем до стягнення, складається з залишку заборгованості за тілом кредиту 9985,83 доларів США та 7200 доларів США простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, що разом становить 17 185, 83 доларів США і відповідає різниці між визнаним розміром заборгованості за кредитом 17 985,85 доларів США та фактично сплаченими позичальником 800 доларами США.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення заборгованість за процентами за користування кредитом - 50,12 доларів США - поточна заборгованість та 4154,55 доларів США - прострочена заборгованість. Загальна сума заборгованості по процентам складає 4 204,67 доларів США.

Також позивачем розраховано пеню за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року у загальному розмірі 180 376 грн.11 коп., з яких пеня за прострочення кредиту 162 709,67 та пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 17 666 грн. 44 коп.

До суду позивач звернувся 04.03.2015 року. До січня 2014 року - тобто часу укладення додаткової угоди № 4 від 17 січня 2014 року позичальник періодично погашав заборгованість за кредитним договором. Крім того після укладення додаткової угоди № 4 від 17 січня 2014 року позичальник погасив 10 000 доларів на погашення кредиту та сплатив щомісячний платіж 800 доларів США, що також свідчить про переривання позовної давності. Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції сторонами не заявлено про застосування позовної давності.

Сама заборгованість розрахована в межах строку дії кредитного договору з урахуванням додаткової угоди від 17.01.2014 року.

При таких обставинах, рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № М-75/08-К від 01 липня 2008 року з урахуванням додаткової угоди № 4 від 17 січня 2014 року.

Визначаючи заборгованість судова колегія враховує таке.

Відповідно до ст. 416 ч.2 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те. як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія судців, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. У постанові вказано,що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, а саме ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Сторони, якими можуть бути як резиденти,так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті (статті 192, 533 ЦК України). Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику(Декрет № 15-93).

Суд має право ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, визначення в резолютивній частині судового рішення заборгованості не лише у валюті кредитного зобов`язання, але і гривневому еквіваленті стягнутої в іноземній валюті суми коштів, не відповідає вказаним вимогам законодавства, є зайвим і неправильним.

Тому заборгованість з позичальника на користь кредитора складається з 9985,83 доларів США - суми строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 7200 доларів США - суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 50,12 доларів США - суми строкової заборгованості по відсоткам; 4154,55 доларів США - суми простроченої заборгованості по відсоткам.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/12665/14-ц від 04.07.2018 року, якою роз`яснено, що у разі, якщо видача кредиту відбувалася у доларах США належним виконанням рішення в даному випадку є перерахування коштів в іноземній валюті, а не її еквіваленту у гривнях

Заборгованість за пенею заявлена у гривнях в загальній сумі 180 376, 11 гривень, до якої входить пеня за прострочення по основному боргу кредиту та пеня відсоткам.

Оскільки відповідно до умов договору поруки, відповідальність позичальника і поручителя є солідарною, а умовами кредитного договору передбачена оплата платежів, слід встановити чи припинилася порука ОСОБА_2 і строк, яким обмежується її відповідальність.

Так, позивач звернувся до суду з вимогами до поручителя 04.03.2015 року. Останній платіж за кредитним договором з урахуванням додаткової угоди відбувся 19.02.2014 року.

Враховуючи наведене, порука ОСОБА_2 та її солідарна відповідальність з ОСОБА_1 за кредитним договором обмежується останніми 6 місяцями, що передували зверненню Банку до суду.

Тобто порука ОСОБА_2 припинилася щодо періодичних платежів з повернення кредиту, сплати процентів, розрахунку пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту, пені за несвоєчасне погашення процентів по тілу кредиту що утворилися внаслідок не здійснення боржником періодичних платежів до 04.09.2014 року.

Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно 13 280.35 доларів США, в тому числі 9985,83 доларів США строкова заборгованість по основному боргу кредиту; 3200 доларів США прострочена заборгованість по основному боргу кредиту; 50,12 доларів США, строкова заборгованість по відсоткам; 44,40 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсоткам, а також пеня по основному боргу кредиту та відсоткам 82 168,15 гривень.

Решта заявлених банком вимог - 8 110,15 доларів США, в тому числі 4 000 доларів США прострочена заборгованість по основному боргу кредиту, 4110,15 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсоткам; а також пеня за прострочення по основному боргу кредиту та відсоткам 98 207,96 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1 , як позичальника одноособово. В задоволенні в цій частині вимог до ОСОБА_2 , як до солідарного боржника слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом за наслідками розгляду апеляційної скарги позивача рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем за подання позову до суду першої інстанції та подання апеляційної скарги судового збору у розмірі 9 135 грн. (т.1 а. с. 1, т. 2 а. с. 179) підлягають такому розподілу.

Оскільки солідарно з відповідачів на користь позивача стягнуто 56% від загальної суми заявленого позову, то сума судового збору, відшкодування якої має бути покладено на відповідачів у рівних частках складає по 28 % від сплаченого судового збору, а решта 44% підлягає стягненню з ОСОБА_1 одноособово. Тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 72% (28%+44%) від сплаченого позивачем. Решта - 28% судового збору підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Тобто з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір 6 577 грн. 20 коп. (72% від 9 135 грн.), а з ОСОБА_2 - 2 557 грн. 80 коп. (28% від 9 135 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Мудрика Ігоря Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», заборгованість за кредитним договором № М-75/08-К від 01 липня 2008 року зі змінами внесеними додатковою угодою № 4 від 17 січня 2014 року у загальному розмірі:

-13 280.35 доларів США, в тому числі 9985,83 доларів США строкова заборгованість по основному боргу кредиту; 3200 доларів США прострочена заборгованість по основному боргу кредиту; 50,12 доларів США строкова заборгованість по відсоткам; 44,40 доларів США - сума простроченої заборгованості по відсоткам;

-82 168.15 гривень - пеня за прострочення по основному боргу кредиту та відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», заборгованість за кредитним договором № М-75/08-К від 01 липня 2008 року зі змінами внесеними додатковою угодою № 4 від 17 січня 2014 року:

- 8 110,15 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість по основному боргу кредиту 4 000 доларів США та прострочена заборгованості по відсоткам 4110,15 доларів США;

- 98 207.96 грн. - пеня за прострочення по основному боргу кредиту та відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 6 577 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 2 557 грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.11.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова