Номер провадження: 22-ц/813/3972/19
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Головне управління національної поліції в Одеській області

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, ухваленого під головуванням судді Коваленко О.Б.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ГУНП в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди.

У обґрунтуванні позову, ОСОБА_1 зазначає, що СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесені до ЄРДР №0000122 від 12.01.2016 року, за заявою № 7578 від 29.12.2015 року, за фактом скоєного злочину, в.о. голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 , зловживаючи службовим становищем, 19 листопада 2013 року винесла розпорядження № 552, яким зменшено частку приватної власності позивачки із законних 32/100 часток до 15/100 часток.

Факт скоєного кримінального правопорушення доведено, документально підтверджено, особу, яка скоїла кримінальне правопорушення, встановлено.

06.02.2018 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси визнано бездіяльність слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із зобов`язанням вчинити певні дії.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.09.2017 року по справі визнано незаконним та скасовано розпорядження від 19.11.2013 № 522.

Позивачка в позові зазначає, що вона та її родина потерпіла від наслідків скоєного злочину та бездіяльності слідчого на протязі тривалого часу.

За таких підстав ОСОБА_1 , посилаючись на бездіяльність органів ГУ НП в Одеській області просить винести рішення про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У своєму відзиві ГУНП в Одеській області, зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування доводи апеляційної скарги не містять.

В судове засідання, призначене на 12 червня 2019 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 53-55).

Колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 376 ЦПК України, передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державну Казначейську Службу України, як орган на який законом покладений обов`язок безспірного списання коштів державного бюджету, незалучення до участі у справі належної сторони, в даному випадку Державної Казначейської Служби України стало підставою для відмови у позові.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування.

Статтями 55, 56 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами, передбаченими ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесені до ЄРДР №0000122 від 12.01.2016, за заявою від 29.12.2015 № 7578, за фактом скоєного злочину, в.о. голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 , зловживаючи службовим становищем, 19 листопада 2013 року винесла розпорядження № 552, яким зменшено частку приватної власності позивачки із законних 32/100 часток до 15/100 часток.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.09.2017 по справі визнано незаконним та скасовано розпорядження від 19.11.2013 № 522.

ОСОБА_1 , та її чоловік ОСОБА_3 неодноразово звертались до слідчого із клопотаннями про проведення процесуальних дій, та не отримавши результатів розгляду клопотань в подальшому зверталися зі скаргами до суду.

Ухвалами слідчих суддів Київського районного суду міста Одеси від 05.01.2016 провадження № 1-кс/520/19/16, від 01.06.2016 провадження № 1-кс/520/1245716, від 20.12.2016 провадження № 1-кс/520/2899/16, від 21.02.2017 провадження № 1-кс/520/369/17, від 21.03.2017 провадження № 1-кс/520/632/17, від 22.06.2017 провадження № 1-кс/520/1482/17, від 30.01.2018 провадження № 1-кс/520/339/18, від 15.02.2018 провадження № 1-кс/520/530/18 визнано бездіяльність слідчого із зобов`язанням вчинити процесуальні дії, але до теперішнього часу рішення по справі не прийнято.

06.02.2018 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси визнано бездіяльність слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із зобов`язанням вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 23-1 статті 2 БК України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Державній казначейській службі України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не застосовується, а спірні правовідносини врегульовуються загальними нормами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).

Органи поліції не належать до суб`єктів відповідальності за нормами

статей 1173, 1174 ЦК України, у зв`язку із тим, що не мають статусу органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління, однак такими органами є державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових/службових обов`язків.

Таким чином, при встановлені дійсного спричинення шкоди ОСОБА_1 стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

Отже, окремі юридичні особи, в тому числі, Головне управління Національної поліції в Одеській області, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та шкода, у разі дійсного її заподіяння, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань.

З матеріалів справи вбачається, що фактично підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом є бездіяльність посадових осіб Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, та при вирішені спору щодо стягнення моральної шкоди в даному випадку слід керуватись положенням ч.2 ст. 1176 ЦК України, яка наголошує на те, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч.1 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу (КПК) України ).

У відповідності до ч.1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

На досудовому провадженні, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Таким чином, Кримінальним процесуальним кодексом України встановлена певна процедура в рамках якої встановлена можливість оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне пав порушення до ЄРДР.

Оскарження до суду постанов слідчого є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за бездіяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Судове рішення слідчого судді стосовно процесуальних рішень слідчого, прокурора не є безумовним доказом неправомірності таких процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. Процесуальні рішення, дії, бездіяльність слідчого є предметом оскарження відповідно до правил Кримінального процесуального кодексу України, тобто є механізм реалізації права особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльність уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтувала бездіяльністю слідчого, вважаючи незаконними процесуальні дії з огляду на їх скасування.

Отже, оскарження ОСОБА_1 бездіяльності слідчого щодо не розгляду її клопотання в передбачений законом строк, свідчить про реалізацію останньою оспорювання процесуальної діяльності слідчого і не є безумовним доказом як неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України, так і факту завдання моральної шкоди позивачу.

Фактично достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння моральної шкоди позивач не надав, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи наявні у справі докази, правові підстави для відмови в задоволені позову у зв`язку з недолученим належного відповідача, відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з огляду та мотиви та підстави, викладені вище.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року - скасувати. Ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2019 року.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець