Ухвала

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 349/575/17

провадження № 61-5858ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про накладення арешту на майно,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Рогатинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Сташків О. Б. щодо накладення арешту на все майно за виконавчим листом №2/349/17 від 20 жовтня 2017 року та зняття арешту, накладеного на житловий будинок на АДРЕСА_1 .

Скарга мотивована тим, що 20 жовтня 2017 року Рогатинським районним судом видано виконавчий лист № 2/349/353/17 про стягнення боргу у сумі 788 502, 21 грн на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та 11 857, 53 грн судового збору. На підставі цього виконавчого документа та заяви стягувача головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рогатинського управління юстиції Сташків О. Б. 19 вересня 2018 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № ВП 57031557, якою накладено арешт на все належне ОСОБА_1 майно. Єдиним належним йому нерухомим майном, де він постійно проживає, є будинок по АДРЕСА_1 . Указаний будинок є предметом іпотеки, а тому, згідно вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнутий (відчужений) без згоди власника. Посилаючись на те, що оцінка арештованого майна ОСОБА_1 не проводилось державним виконавцем, про результати оцінки не повідомлялось, державним виконавцем не було вжито заходів для встановлення обсягу і вартості наявного у нього на праві приватної власності майна та його достатності для погашення заборгованості, просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Рогатинського районного відділу ДВСВ Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сташків О. Б. щодо накладання арешту на все належне майно за виконавчим листом № 2/349/353/17 від 20 жовтня 2017 року та зняти арешт із будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Рогатинського районного суду від 03 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про накладення арешту на майно задоволено частково. Визнано неправомірним рішення головного державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області Сташків О. Б. у виконавчому провадженні № 57031557 від 19 вересня 2018 року про накладення арешту на все майно боржника. Зобов`язано начальника Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області зняти арешт з усього майна боржника.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року ухвалу суду першої інстанції скасовано і ухвалено нову постанову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду цієї скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, суд на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії органів державної виконавчої служби.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Керуючись статями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про накладення арешту на майно відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат