Єдиний унікальний номер 236/2701/18 Номер провадження 22-ц/804/159/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Будулуци М.С., Канурної О.Д.

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 236/2701/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Українська залізниця", про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час простою, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року у складі судді Саржевської І.В., -

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі ПАТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час простою, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В серпні 2018 року вона свої позовні вимоги збільшила, просила також стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Зазначала, що до 17 липня 2017 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах, наказом № 384/ОС від 17.07.2017 року звільнена на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату.

При звільненні роботодавець розрахунок з нею не провів.

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі заборгованість становить 10 588,62 грн.: за лютий - липень 2016 року - 8 330,96 грн., за березень - квітень 2017 року - 2 257,66 грн.

Наказом начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 16.03.2017 року № 58-ДН та наказом в.о. начальника виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" від 17.03.2017 року № 104/ОД з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" встановлено простій не з вини працівників з оплатою у розмірі 2/3 тарифної ставки; під час простою встановлено щоденний режим роботи з обов`язковою явкою на робоче місце та на працівників покладено обов`язок розписуватися у "Журналі обліку приходу - уходу працівників, які знаходяться на простої". В період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року вона кожного робочого дня фіксувала у "Журналі обліку приходу - уходу працівників, які знаходяться на простої" свою явку на роботу. Проте оплата простою за період з 20 березня по 17 липня 2017 року, яка складає 7 611,77 грн., їй не здійснена.

При звільненні їй також не виплачена вихідна допомога відповідно до частини 1 статті 44 КЗпП України у розмірі не менше середнього місячного заробітку, право на отримання якої зазначено у наказі про припинення трудового договору № 384/ОС від 17.07.2017 року, та яка складає 4 075,92 грн.

Відповідач не виплатив і належну їй згідно наказу № 384/ОС від 17.07.2017 року компенсацію за невикористані 39 днів щорічної відпустки, яка складає 4 605,12 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь:

- заборгованість по заробітній платі за період лютий - липень 2016 року, березень - квітень 2017 року у розмірі 10 588,62 грн.;

- заробітну плату за час простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 7 611,77 грн.;

- вихідну допомогу при звільненні у розмірі 4 075,92 грн.;

- компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 4 605,12 грн.;

- компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати станом на час ухвалення судом рішення;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 липня 2017 року по день ухвалення судом рішення (а.с. 2 - 5, а.с. 46 - 50).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за лютий - липень 2016 року у розмірі 8 330,96 грн., за березень - квітень 2017 року у розмірі 915,34 грн., заборгованість по заробітній платі за час простою з 20.02.2017 року по 17.07.2017 року у розмірі 7 611,77 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 4 605,12 грн., вихідну допомогу при звільненні у розмірі 4 075,92 грн., всього 25 539,11 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено (а.с. 97 - 106).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзіпросить рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий відповідачем Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2, на підставі якого суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у непроведенні з нею розрахунку при звільненні, не є передбаченим ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати" сертифікатом, який засвідчує форс-мажорні обставини, а тому не може бути застосований при вирішенні спору про стягнення з відповідача як компенсації втрати нею частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового доходу у розмірі 25 539,11 грн. відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати", так і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України (а.с. 127 - 129).

Відповідач - ПАТ "Укрзалізниця" в апеляційній скарзі посилається на те, що судом не враховані фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року в частині задоволених позовних вимог на суму 25 539,11 грн.

Зазначає, що відповідно до статей 21, 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Виробничий підрозділ "Родаківське моторвагонне депо", в якому працювала позивач, здійснював господарську діяльність на території окремих районів Луганської та Донецької областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення.

Через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, нерухомим майном та документацією. Захоплення підприємства сприяє загрозі життя уповноважених осіб при знаходженні на території виробничих підрозділів, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання відповідачем обов`язків, передбачених трудовим договором.

Вважає, що заборгованість з виплати заробітної плати за час простою відсутня, оскільки її нарахування є неможливим. Нарахування проводяться за умови, що господарська діяльність здійснювалась, на підставі документів первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табелів обліку використання робочого часу, розпоряджень про надбавки та премії, які у відповідача відсутні. Відповідач не має можливості перевірити інформацію щодо фактичного виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період, що впливає на можливість проведення розрахунку. При наявній можливості забезпечення безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб до документів, які залишилися у виробничих підрозділах на непідконтрольній Уряду України території, з`явиться можливість для проведення розрахунку.

27 квітня 2017 року припинено дію довіреності від 28 жовтня 2016 року, якою начальника та заступника начальника Родаківського моторвагонного депо, яке здійснювало свою діяльність на окупованій території, було уповноважено здійснювати дії, пов`язані з діяльністю підрозділу, в тому числі видавати та підписувати від імені підрозділу розпорядчі документи, затверджувати внутрішні документи з питань, що стосуються діяльності підрозділу, а тому надані позивачем на підтвердження заборгованості довідки, які підписані керівником виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо", який входив до структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень"регіональної філії "Донецька залізниця",не є належними доказами.

Відповідно до пункту 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середня заробітна плата для вихідної допомоги при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, тобто враховуючи, що протягом останніх двох календарних місяців (травень - червень 2017 року) позивач не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, тобто за березень - квітень 2017 року. Стягуючи на користь позивача вихідну допомогу при звільненні у розмірі одного середньомісячного заробітку у сумі 4 075,92 грн., суд першої інстанції не врахував, що середній заробіток для її обчислення береться за березень та квітень 2017 року, з урахуванням якого вихідна допомога складає 3 203,86 грн. (а.с. 111 - 114).

Позивач ОСОБА_1 копію апеляційної скарги відповідача отримала 07 грудня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 166).

Відповідач копію апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 отримав 28 листопада 2018 року як за юридичною адресою у м. Києві, так і за місцем знаходження регіональної філії "Донецька дирекція залізничних перевезень" у м. Лиман Донецької області, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 154, а.с. 161).

Письмові відзиви на апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача - ПАТ "Укрзалізниця" до апеляційного суду не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що воно може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-УШ від 03.10.2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" апеляційний суд Донецької області ліквідовано та утворено Донецький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, з місцезнаходженням у містах Бахмуті, Донецьку і Маріуполі, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов`язані зі здійсненням таким судом повноважень, а судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Донецького апеляційного суду про початок роботи Донецького апеляційного суду, згідно якого рішенням зборів суддів Донецького апеляційного суду від 02.10.2018 року № 4 днем початку роботи Донецького апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв`язку із припиненням з 03 жовтня 2018 року здійснення правосуддя апеляційним судом Донецької області справа № 236/2701/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час простою, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача - ПАТ "Укрзалізниця" на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року підсудна Донецькому апеляційному суду, який створено в апеляційному окрузі, що включає Донецьку область, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого апеляційного суду Донецької області.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця".

У судовому засіданні апеляційного суду 14 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 доводи своєї апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, апеляційну скаргу відповідача просила розглянути справедливо.

Представник відповідача - АТ "Українська залізниця" у судове засідання не з`явився. Судові повістки - повідомлення про розгляд справи 14 червня 2019 року відповідач отримав 07 червня 2019 року як за юридичною адресою у м. Києві, так і за адресою регіональної філії "Донецька залізниця" у м. Лиман, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 196, а.с. 197).

Відповідач причини неявки представника у судове засідання не повідомив і відповідно до частини 3 статті 131 ЦПК України вважається, що представник відповідача не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що обидві апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 з 1994 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством "Донецька залізниця", з 08 січня 2014 року працювала провідником пасажирського вагону (у поїздах приміського сполучення) в Моторвагонному депо Родаково.

Під № 32 у трудовій книжці є запис, що відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2012 року № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" Державне підприємство "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

На підставі наказу ПАТ "Укрзалізниця" № 309 від 15.04.2016 року відокремлений підрозділ "Моторвагонне депо Родаково" Державного підприємства "Донецька залізниця" реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ "Родаківське моторвагонне депо" структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Наказом № 384/ОС від 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнена з 17 липня 2017 року у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 8 - 11).

Згідно наказу (розпорядження) структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" № 384/ОС від 17.07.2017 року позивач звільнена на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку, на компенсацію за 39 днів відпустки (а.с. 13).

Згідно з наказом начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 16.03.2017 року № 58-ДН та наказом начальника виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" від 17.03.2017 року № 104/ОД, починаючи з 0.00 годин 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" встановлено простій по причинам, незалежним від працівників (а.с. 36 - 37).

Відповідно до копії Журналу обліку приходу-уходу провідників пасажирських вагонів (в поїздах приміського сполучення) моторвагонного депо Родакове позивачем у березні 2017 року відпрацьовано 12 днів, у квітні 2017 року - 24 дні, у травні 2017 року -24 дні, у червні 2017 року - 24 дні, у липні 2017 року - 12 днів (а.с. 22 - 34).

Згідно видаткового касового ордера № 670 від 04.09.2017 року ОСОБА_1 отримала депоновану заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1 342,32 грн. (а.с. 83).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено наявність заборгованості по заробітній платі з лютого по липень 2016 року у розмірі 8 330,96 грн. та з березня по квітень 2017 року у розмірі 2 257,66 грн., заборгованість за час простою з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 7 611,77 грн., по компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 4 605,12 грн., вихідній допомозі у розмірі 4 075,92 грн. Відповідач, який має довести відсутність заборгованості,належними та допустимими доказами не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними. Відсутність первинних документів не позбавляє відповідача обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, суд першої інстанції виходив з того, що вина ПАТ "Укрзалізниця" у нездійсненні своєчасного розрахунку з позивачем при звільненнівідсутня, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 (а.с. 97 - 106).

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можливо.

Матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що позивач перебувала з ним у трудових відносинах, працювала провідником пасажирського вагону (у поїздах приміського сполучення) виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Наказом першого заступника начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.07.2017 року № 384/ОС ОСОБА_1 звільнено 17 липня 2017 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с. 13). Будь-які заперечення щодо наданої позивачем суду на підтвердження своїх позовних вимог копії наказу від 17.07.2017 року № 384/ОС про припинення трудового договору відповідачем ні у відзиві на позовну заяву, ні у апеляційній скарзі не зазначені, тобто він відповідачем не оспорюється.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги відповідач не оспорює і той факт, що при звільненні позивача розрахунок з нею не проведено.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до статті 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий - липень 2016 року в сумі 8 330,96 грн. та за березень 2017 року 2017 року в сумі 2 257,66 грн. позивачем суду надано довідку про заборгованість по заробітній платі, яка підписана в.о. начальника виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" ОСОБА_3. та в.о. головного бухгалтера виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" ОСОБА_2 (а.с. 14).

Заперечуючи проти такої заборгованості відповідачем до суду першої інстанції надано видатковий касовий ордер № 670 від 04.09.2017 року, згідно якого позивачу ОСОБА_1 виплачена депонована заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 1 342,32 грн. (а.с. 83).

Інших доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за період лютий - липень 2016 року, березень 2017 року відповідачем суду не надано, як і не надано офіційної довідки за підписом відповідальної посадової особи про відсутність заборгованості по заробітній платі за цей період.

Отже, з урахуванням наданих відповідачем доказів щодо виплати позивачу заробітної плати за період лютий - липень 2016 року, березень 2017 року суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про доведеність позивачем заборгованості по заробітній платі за лютий - липень 2016 року в сумі 8 330,96 грн. та за березень 2017 року у сумі 915,34 грн. (2 257,66 - 1 342,32). Будь-які конкретні доводи щодо саме цієї заборгованості в апеляційній скарзі відсутні.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що надана позивачем довідка підписана в.о. начальника виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" ОСОБА_3 , довіреність щодо уповноваження якого здійснювати дії пов`язані з діяльністю підрозділу від 28 жовтня 2016 року була припинена 27 квітня 2017 року, не спростовують висновків суду, оскільки відповідачем не надано суду доказів про виплату позивачу заробітної плати за період з лютого по липень 2016 року та за березень 2017 року у сумі, що перевищує 1 342,32 грн., в тому числі за другу половину березня 2017 року.

Наказом начальника структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 13.03.2017 року № 55-ДН у зв`язку із блокуванням руху вантажних потягів для працівників виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" встановлено початок простою з причин, не залежних від робітників, з 00.00 год. 16 березня 2017 року до 24.00 год. 31 березня 2017 року; оплату за час простою проводити у розмірі 2/3 встановленого посадового окладу за весь час простою в робочі зміни згідно графіку роботи (а.с. 35).

Наказом начальника виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 року № 104/ОД відповідно до наказу в.о. начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15.03.2017 року № 384-Н та наказу начальника Луганської дирекції залізничних перевезень № 58-ДН від 16.03.2017 року у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, встановлено початок простою з причин, не залежних від робітників, з 00.00 год. 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо"; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на робочі місця; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в "Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої"; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 36, а.с. 37).

Порядок оплати часу простою, зазначений у цих наказах, відповідає положенням статті 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Посадовою особою відповідача - в.о. начальника виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" ОСОБА_3. та головним бухгалтером цього виробничого підрозділу ОСОБА_2. позивачу видана довідка - розрахунок оплати простою, згідно якої тарифна ставка позивача складає 3 230,00 грн., оплата простою позивача за квітень 2017 року (157 годин) складає 2 153,33 грн., за травень 2017 року (159 годин) - 2 153,33 грн., за червень 2017 року (158 годин) - 2 153,33 грн., за липень 2017 року (92 години) - 1 151,78 грн. (а.с. 17), всього за період з квітня по липень 2017 року 7 611,77 грн., що відповідає умовам оплати простою, зазначеним в наказах начальника Луганської дирекції залізничних перевезень № 55-ДН від 13.03.2017 року та № 58-ДН від 16.03.2017 року, а також в наказі начальника виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" від 17.03.2017 року № 104/ОД та нормам статті 113 КЗпП України щодо оплати простою не з вини працівника з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними, не надано доказів, що тарифна ставка позивача є іншою, ніж 3 230,00 грн.

Більш того, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату позивачу до дня звільнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що підтверджується листом начальника фінансово-економічного відділу на ім`я начальника структурного підрозділу "Юридична служба" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця"від 10.09.2018 року № 257 (а.с. 86).

Доводи відповідача про відсутність первинних документів в структурному підрозділі "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що унеможливлює нарахування заробітної плати в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, є необгрунтованими.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду надано копію наказу начальника виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 року № 104/ОД, копії наказів начальника Луганської дирекції залізничних перевезень № 55-ДН від 13.03.2017 року та № 58-ДН від 16.03.2017 року про встановлення простою, які видані на підставі наказу в.о. начальника регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 15.03.2017 року № 384-Н, оригінал якого має бути у відповідача, оскільки регіональна філія "Донецька залізниця" станом на час видання наказу 15 березня 2017 року була розташована на території, яка контролюється органами державної влади України, а саме, у м. Лиман Донецької області, там же в теперішній час здійснює адміністративну діяльність і її структурний підрозділ "Луганська дирекція залізничних перевезень".

Той факт, що відповідач має відомості про розмір тарифної ставки позивача, підтверджується доданими відповідачем до відзиву на позовну заяву довідками - розрахунками від 10.09.2018 року оплати середньоденної заробітної плати (а.с. 87), середньомісячної заробітної плати (а.с. 88).

На підтвердження виконання наказу начальника виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" від 17.03.2017 року № 104/ОД та наказів начальника Луганської дирекції залізничних перевезень № 55-ДН від 13.03.2017 року та № 58-ДН від 16.03.2017 року про встановлення простою щодо явки працівників, які знаходяться на простої, на робочі місця, позивачем суду надані копії Журналів обліку приходу-уходу провідників пасажирських вагонів (в поїздах приміського сполучення) Родаківського моторвагонного депо за період з 16 березня по 17 липня 2017 року, згідно яких позивач в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року згідно графіку роботи являлася на робоче місце та була на робочому місці протягом робочого часу (а.с. 22 - 23, а.с. 24 - 26, а.с. 27 - 29, а.с. 30 - 32, а.с. 33-34).

Відповідно до частини 4 статті 97 КЗпП України, стаптті 22 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Враховуючи, що в період встановленого регіональною філією "Донецька залізниця" простою, в тому числі і щодо виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо", позивач на виконання наказу виходила на своє робоче місце до дня звільнення, на день її звільнення накази про встановлення простою скасовані не були, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року від виробничого підрозділу "Родаківське моторвагонне депо" до СП "Луганська дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спростовують висновків суду.

По-перше, згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

По-друге, з матеріалів справи, а саме, доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 688-Н від 13.05.2017 року "Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" створена робоча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скорочення штату працівників Луганської дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганської дирекції залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 66 - 82).

Позивач стверджує, що після звільнення нею 04 вересня 2017 року було здано до регіональної філії "Донецька залізниця" пакет документів відповідно до вищезазначеного Порядку остаточного розрахунку працівників. Проте до теперішнього часу рішення щодо виплати сум, належних їй при звільненні, не прийнято та виплати не здійснені.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за підписом відповідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей період, ні про відсутність такої заборгованості, в апеляційній скарзі визнає, що з 16 березня 2017 року нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі за час простою за квітень - липень 2017 року у розмірі 7 611,77 грн.

Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за квітень - липень 2017 року не наводить.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область місто Донецьк вул. Артема , 68 та Луганська область місто Луганськ вул. Кірова, 44 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 66 - 82).

Проте форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Проте жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Закон України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (стаття 10).

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд першої інстанції правильно послався на те, що згідно практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Суханов та Ільченко проти України", справа "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини") "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи "право вимоги", відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання"/"правомірне очікування" (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходилася з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою вона згідно графіку роботи виходила на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати їй часу простою за період з 20 березня 2017 року, а фактично згідно розрахунку позивача з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Отже, підстави для скасування рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час простою за квітень-липень 2017 року у сумі 7 611,77 грн. відсутні.

Згідно наказу від 17.07.2017 року № 384/ОС про припинення трудового договору позивач має право на компенсацію за 39 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 13), що відповідачем визнається.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Судом першої інстанції на користь позивача стягнуто вихідну допомогу у зв`язку із звільненням на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у розмірі 4 075,92 грн. згідно довідки - розрахунку вихідної допомоги, яка видана позивачу виробничим підрозділом "Родаківське моторвагонне депо" та згідно якої вихідна допомога позивачу нарахована, виходячи із заробітної плати за лютий - березень 2017 року (а.с. 15)

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, для обчислення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, тобто виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

В період з березня по червень 2017 року позивачем фактично відпрацьовано лише 88,97 годин у березні 2017 року, за які їй згідно довідки відповідача, яка видана 10.09.208 року за підписом начальника фінансово-економічного відділу нарахована заробітна плата у сумі 1 727,56 грн. Тобто середньогодинний заробіток позивача складає 19,42 грн. (1 727,56 : 88,97).

Норма робочого часу за березень 2017 року складає 173 години, за квітень 2017 року - 157 годин, тобто середньомісячна норма робочого часу за два календарні місяці складає 165 годин (173 год. + 157 год. = 330 год. : 2) і відповідно середня місячна заробітна плата складає 3 203,86 грн. (19,42 х 165 год.). Саме з такого розрахунку виходив відповідач, надавши суду першої інстанції довідку - розрахунок від 10.09.2018 року № 257/2 оплати середньомісячної заробітної плати (а.с. 88).

Підстави для врахування при обчисленні середньомісячного заробітку позивача для виплати вихідної допомоги заробітної плати за лютий 2017 року, з урахуванням якої позивачу виробничим підрозділом нарахована вихідна допомога у розмірі 4 075,92 грн. (а.с. 15), відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача про неправильний розрахунок вихідної допомоги при звільненні є обґрунтованими і рішення суду в цій частині підлягає зміні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі 3 203,86 грн.

Щодо компенсації за невикористані 39 днів щорічної відпустки у розмірі 4 605,12 грн. будь-які доводи в апеляційній скарзі відповідача відсутні.

Отже, з відповідача на користь позивача в оспорюваній відповідачем частині рішення підлягає стягненню:

- заборгованість по заробітній платі з лютого по липень 2016 року у розмірі 8 330,96 грн., за березень 2017 року - у розмірі 915,34 грн.;

- заборгованість за час простою з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 7 611,77 грн.;

- компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 4 605,12 грн.;

- вихідна допомога у розмірі 3 203,86 грн., всього 24 667,05 грн.

Тобто, висновки суду першої інстанції щодо розміру вихідної допомоги при звільненні у сумі 4 075,92 грн. та загальної суми, яка належала позивачу на день звільнення - 25 539,11 грн., не відповідають обставинам справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для зміни судового рішення.

Заборгованість по заробітній платі з лютого по липень 2016 року у розмірі 8 330,96 грн., за березень 2017 року у розмірі 915,34 грн., заборгованість за час простою з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 7 611,77 грн., компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 4 605,12 грн., вихідна допомога у розмірі 3 203,86 грн., у загальній сумі 24 667,05 грн. підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач, що судом першої інстанції також не враховано.

Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц,відповідно до статті 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Зазначене судом першої інстанції не враховано, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, про що обґрунтовано зазначає у своїй апеляційній скарзі позивач.

Оскільки вихідна допомога при звільненні має разовий характер та відповідно до пункту 3.8. розділу 3 "Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці" Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, не належить до фонду оплати праці, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на неї відповідно до статті 2 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" не нараховується.

Позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з лютого по липень 2016 року у розмірі 8 330,96 грн., за березень 2017 року у розмірі 915,34 грн., оплати за час простою за період з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 7 611,77 грн., з яких за квітень 2017 року - 2 153,33 грн., за травень 2017 року - 2 153,33 грн., за червень 2017 року - 2 153,33 грн., за липень 2017 року - 1 151,78 грн.; компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 4 605,12 грн., оскільки на теперішній час зазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати цих доходів, які належать до фонду оплати праці, складає більше, ніж один місяць.

Враховуючи, що на теперішній час у відповідача відсутня можливість внаслідок дії форс-мажорних обставин надати суду відомості щодо заборгованості за період з лютого 2016 року по липень 2016 року у розмірі 8 330,96 грн. за кожний місяць, апеляційний суд при розрахунку компенсації виходить з того, що зазначена заборгованість є заборгованістю за липень 2016 року.

Відповідно до статті 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів). Тобто для нарахування компенсації на зазначені вище доходи необхідно з них вирахувати податок з доходів фізичних осіб, який відповідно до пункту 167.1 Податкового кодексу України складає 18% доходу, та військовий збір, який відповідно до п.п. 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу складає 1,5%.

Компенсація апеляційним судом згідно позовних вимог розраховується на день постановлення рішення судом апеляційної інстанції та станом на 14 червня 2019 року складає:

Місяць, рік невиплаченого доходуСума нарахованого доходу (грн.)ПДФО (грн.) 18%Військовий збір (грн.) 1,5%.Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) (грн.)Коефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації (грн.)
липень 20168 330,961 499,57124,966 706,420,383 за період з серпня 2016 по травень 20192 568,56
березень 2017915,34164,7613,73736,850,242 за період з квітня 2017 по травень 2019178,32
квітень 2017 2 153,33387,6032,301 733,430,231 за період з травня 2017 по травень 2019400,42
травень 2017 2 153,33387,6032,301 733,430,215 за період з червня 2017 по травень 2019 372,69
червень 2017 2 153,33387,6032,301 733,430,196 за період з липня 2017 по травень 2019 339,75
липень 2017 5 756,90 (1 151,78 + 4 605,12)1 036,2486,354 634,300,193 за період з серпня 2017 по травень 2019894,42
всього 4 754,16

Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за лютий - липень 2016 року, березень-липень 2017 року складає 4 754,16 грн.

Отже, рішення суду про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів постановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог, а саме, про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини грошових доходів у сумі 4 754,16 грн.

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 підтверджує відсутність вини відповідача у нездійсненні своєчасного розрахунку з позивачем при звільненні, отже відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Такий висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідач не заперечує, що в день звільнення 17 липня 2017 року розрахунок з позивачем проведений не був і не проведений до теперішнього часу. Проте посилається на те, що з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень" засвідчено дію форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання ним своїх зобов`язань відповідно до статей 47, 116 КЗпП України, що свідчить про відсутність вини відповідача.

З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що позивач працювала у виробничому підрозділі "Родаківське моторвагонне депо", який був розташований у смт. Родакове Слов`яносербського району Луганської області та входив до складу структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", який був розташований у м. Луганську.

Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію.

Термін "антитерористична операція" визначено в статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV "Про боротьбу з тероризмом", згідно якої антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності (у редакції Закону України від 05.06.2014 р. № 1313-VII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції":

період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України;

територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції не видавався.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, смт. Родакове Слов`яносербського району Луганської області та м. Луганськ належать до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Всі населені пункти Слов`яносербського району Луганської області та м. Луганськ згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р віднесені до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" від 15.03.2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України", згідно якого тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського "Комплексу заходів" від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) засвідчено настання для ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" обставин непереборної сили з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", зокрема, щодо виконання зобов`язань перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України (а.с. 66 - 82).

Відповідно до частини 3 статті 14 Закону України від 02.12.1997 року № 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абзац третій частини третьої статті 14 у редакції Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII).

Відповідно до статті 141 Закону України від 2 грудня 1997 р. N 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до п. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджений рішенням Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 року № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина 1 статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Отже, Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 підготовлений Торгово-промисловою палатою України у відповідності з її компетенцією та у порядку, встановленому законом, та підтверджує відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу належних їй сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, що спростовує доводи апеляційної скарги позивача про те, що зазначений науково-правовий висновок не є належним та допустимим доказом у цій справі.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між АТ "Укрзалізниця" та позивачем з 12 квітня 2017 року на тимчасово окупованій території Луганської області виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу належних їй сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, що виключає відповідальність відповідача за затримку розрахунку при звільненні, яка передбачена статтею 117 КЗпП України.

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, які викладені у постановах від 23.03.2016 року у справах №№ 6-364цс16, 6-365цс16; від 11.05.2016 року у справі № 6-383цс16; від 25.05.2016 року у справі № 6-948цс16), та узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 06.02.2019 року у справі № 408/2331/17 та від 16.01.2019 року у справі № 335/9304/17-ц.

Отже, суд першої інстанції ухвалив судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в цій частині в межах доводів апеляційної скарги не має.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

При поданні апеляційної скарги позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про відстрочення їй сплати судового збору до ухвалення судового рішення за її апеляційною скаргою (а.с. 130).

Ухвалою судді доповідача Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року позивачу ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору у розмірі 1 057,20 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до ухвалення судового рішення у справі судом апеляційної інстанції (а.с. 137 - 142).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без задоволення, судові витрати по сплаті судового збору з апеляційної скарги у сумі 1057,20 грн. покладаються на позивача і відповідно підлягають стягненню з неї на користь держави, оскільки на час постановлення судом апеляційної інстанції судового рішення не сплачені.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий - липень 2016 року, за березень - квітень 2017 року, заробітної плати за час простою за березень - липень 2017 року, компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги, а також про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а саме, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 704,80 грн. підлягає зміні.

При зверненні до суду з позовом з цих позовних вимог судовий збір позивачем не сплачувався, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору з цих позовних вимог на підставі п. 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" як позивач у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі з лютого по липень 2016 року у розмірі 8 330,96 грн., з березня по квітень 2017 року у розмірі 2 257,66 грн., заборгованості за час простою з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 7 611,77 грн., компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 4 605,12 грн., вихідної допомоги у розмірі 4 075,92 грн., у загальній сумі 26 881,43 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати у сумі 4 754,16грн., що загалом складає 31 635,59 грн., підлягав сплаті судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційним судом позовні вимоги задоволено у сумі 29 421,21 грн. (заборгованість по заробітній платі з лютого по липень 2016 року у розмірі 8 330,96 грн., за березень 2017 року у розмірі 915,34 грн., заборгованість за час простою з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 7 611,77 грн., компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 4 605,12 грн., вихідна допомога у розмірі 3 203,86 грн., компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати у сумі 4 754,16 грн.).

Тобто пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді першої інстанції, у сумі 655,45 грн. (29 421,21 х 704,80 : 31 635,59).

В апеляційній скарзі відповідач оспорював суму 25 539,11 грн. З апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2 643,00 грн. (а.с. 119, а.с. 125), в той час як відповідно до п/п 6 пункту 1 частини 2, частини 1 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VІ "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 22.05.2015 року № 484-VIII) з апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у сумі 1 057,20 грн.

В оспорюваній відповідачем частині судового рішення апеляційним судом позовні вимоги позивача задоволено на суму 24 667,05 грн., тобто апеляційні вимоги відповідача задоволено на суму 872,06 грн. (25 539,11 - 24 667,05).

Отже, пропорційно до задоволених позовних вимог з держави на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 36,10 грн. (1 057,20 - (24 667,05 х 1 057,20 : 25 539,11).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 655,45 грн. у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 36,10 грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню різниця у компенсації судових витрат у сумі 619,35 грн. (655,45 - 36,10).

17 січня 2018 року до апеляційного суду надійшла заява відповідача - АТ "Укрзалізниця" про повернення судового збору у сумі 1 585,80 грн., як зайво сплаченого при поданні апеляційної скарги, оскільки з апеляційної скарги відповідача підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 057,20 грн., а відповідачем помилково сплачено 2 643,00 грн. (а.с. 186).

Апеляційний суд вважає, що заява відповідача підлягає задоволенню, оскільки відповідачем за платіжним дорученням від 07 листопада 2018 року № 1353829 за подання апеляційної скарги по справі № 236/2701/18 сплачено судовий збір у розмірі 2 643,00 грн. (а.с. 119), який згідно виписки від 07 листопада 2018 року зараховано до спеціального фонду державного бюджету України на рахунок 0033, назва отримувача: Бахмутське УК м . Бахмут/22030101 (а.с. 125).

Відповідно до п/п 6 пункту 1 частини 2, частини 1 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" з апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно п/п 1 пункту 1 частини 2, частини 1 статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою або фізичною особою підприємцем позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Позивач звернулася до суду з цим позовом 15 серпня 2018 року.

Відповідно до статті 7 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1 762 гривні.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року лише в частині задоволених позовних вимог на суму 25 539,11 грн.

Згідно частини 4 статті 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Отже відповідно до частини 4 статті 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" з апеляційної скарги відповідач мав сплатити судовий збір, який вираховується з оспорюваної суми 25 539,11 грн. та відповідно до п/п 6 пункту 1 частини 2 статті 4Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" складає 1 057,20 грн. (25 539,11 х 1%, але не менше 704,80 х 150%).

Розподіляючи судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд виходив з розміру судового збору, який мав бути сплачений відповідачем з апеляційної скарги, тобто виходячи з його розміру 1 057,20 грн.

Решта суми судового збору, яка складає 1 585,80 грн. (2 643,00 - 1 057,20), відповідачем сплачена за подання апеляційної скарги зайво.

Статтею 7 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (пункт 1 частина 1). У цьому випадку судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Отже, клопотання відповідача про повернення переплаченої з апеляційної скарги суми судового збору у розмірі 1 585,80 грн., підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 7 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись статтями 374, 376, 133, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий - липень 2016 року у розмірі 8 330,96 грн., за березень - квітень 2017 року у розмірі 915,34 грн., заборгованості по заробітній платі за час простою з 20.02.2017 року по 17.07.2017 року у розмірі 7 611,77 грн., компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 4 605,12 грн., вихідної допомоги при звільненні у розмірі 4 075,92 грн., всього на суму 25 539,11 грн. змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 24 667 (двадцять чотири тисячі шістсот шістдесят сім) гривень 05 коп., з яких:

- заборгованість по заробітній платі за період з лютого по липень 2016 року у розмірі 8 330,96 грн., за березень 2017 року у розмірі 915,34 грн.;

- заборгованість за час простою з квітня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 7 611,77 грн., з яких за квітень 2017 року - 2 153,33 грн., за травень 2017 року - 2 153,33 грн., за червень 2017 року - 2 153,33 грн., за липень 2017 року - 1 151,78 грн.;

- компенсація за невикористані 39 днів відпустки у розмірі 4 605,12 грн.;

- вихідна допомога у розмірі 3 203,86 грн.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати у розмірі 4 754 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят чотири) гривні 16 коп.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходів у сумі 24 667,05 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів у розмірі 4 754,16 грн. утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року в частині розподілу судових витрат - стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судових витрат у сумі 704,80 грн. змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави різницю у компенсації витрат по сплаті судового зборуу розмірі 619 (шістсот дев`ятнадцять) гривень 35 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/ 22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача 6001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача 6001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

Заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" про повернення зайво сплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги задовольнити.

Повернути Акціонерному товариству "Українська залізниця" переплачену за подання апеляційної скарги суму судового збору в розмірі 1 585 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 80 коп. за платіжним дорученням № 1353829 від 07 листопада 2018 року.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ).

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: М.С. Будулуца

О.Д. Канурна

Повне судове рішення складено 14 червня 2019 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха