У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2019 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Савлук Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання недійсними договорів, визнання недійсним акт приймання-передачі від 18 січня 2017 року,-

в с т а н о в и в:

20 листопада 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання недійсними договорів, визнання недійсним акт приймання-передачі від 18 січня 2017 року та 20 листопада 2019 року була передана в провадження судді Савлук Т.В., у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч. 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходження предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник просить: «Зупинити реалізацію арештованого майна в межах виконавчого провадження №59134026, яке перебуває у провадженні приватного виконавця Трофименка Михайла Михайловича, а саме: - земельної ділянки площею 0,1791 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:025:0036; - земельної ділянки площею 0,1292 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:025:0037; - земельної ділянки площею 0,1822 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:025:0040.

Заборонити приватному виконавцю ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на проведення електронних торгів в межах процедури виконавчого № 59134026, щодо реалізації арештованого майна, а саме: - земельної ділянки площею 0,1791 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:025:0036; - земельної ділянки площею 0,1292 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:025:0037; - земельної ділянки площею 0,1822 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :03:025:0040.»

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 27-30 ЦПК).

Пунктом 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року № 3 передбачено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 30 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 726/2102/16-ц.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеній в постанові від 22.02.2017 року у справі № 6-2677цс16 виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Таким чином, у відповідності до ст. ст. 27-30 ЦПК України дана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Дніпровського районного суду м. Києва.

У зв`язку з викладеним та враховуючи положення ст. 30 ЦПК України, дана заява повинна пред`явлена за правилами виключної підсудності, визначеним ч. 1 ст. 30 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням майна.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник посилається на те, що має намір звернутися до суду з позовом з вимогами щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1791 га, кадастровий номер :03:025:0036, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1292 га, кадастровий номер :03:025:0037, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1822 га, кадастровий номер :03:025:0040, за адресою: АДРЕСА_1 , тобто спір виникає з приводу об`єкту нерухомого майна, який територіально не відноситься до юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 даної статті встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене суддя приходить до висновку про відсутність підстав для розгляду заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів щодо зупинення реалізації арештованого майна в межах юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва, оскільки за предметом позову, який має намір подати заявник до суду цей спір підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, тобто за місцем знаходженням об`єкту нерухомого майна, який розташований в Обухівському районні Київської області, тому заяву необхідно передати за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області.

Керуючись ст. 2, 4, 27, 28, 31, 260, 354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу № 755/18734/19 (провадження № 2з/755/64/19) за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання недійсними договорів, визнання недійсним акту приймання-передачі від 18 січня 2017 року, передати за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: