Провадження № 2-о/638/362/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого Цвіри Д.М.,
секретаря Бадран В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті,
ОСОБА_1 , звернулась 26.11.2019р. до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою в порядку ст. 317 ЦПК України, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Антрацит-7 Луганської області.
В обґрунтування заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її дідусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час смерті проживав на тимчасово окупованій території м.Антрацит-7 Луганської області. Причина смерті хронічна серцева недостатність 3 ст., атеросклеротичний кардіосклероз, ІХС. Факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті. Встановлення цього факту має юридичне значення для заявника, оскільки це необхідно для отримання свідоцтва про смерть.
В судове засідання заявник не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтримує доводи викладені у висновку Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області про відмову у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , просить справу розглядати без участі представника відділу.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті або народження особи на тимчасово окупованій території України визначені ст.317 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Місто Антрацит-7 Луганської області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 р. № 1085-р.
Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, підставою державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є онукою ОСОБА_2 . Цей факт підтверджується даними свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (актовий запис №82 від 11.02.1991р. виконано відділом ЗАГС м. Антрацит Луганської області), де в графі батько зазначено « ОСОБА_3 » та даними свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 (актовий запис №498 від 17.08.1967 року виконано Антрацитівським міським ЗАГС).
Паспорт Громадянина України (серія НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Антрацит Луганської області, виданий 23 січня 2007 року Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області.
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Щотове міста Антрацита Луганської області, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_4 , який видано НОМЕР_5 , виданого Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області.
На підтвердження факту смерті заявником надано суду лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 №34 від 02.10.2019р. та довідку про причини смерті (для поховання) від 02.10.2019р., які були видані органами, що знаходяться на тимчасово окупованій території.
Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною відмовою від 19.11.2019 р. № 2680/15.14/04-05. В обґрунтування винесеної відмови зазначається, що для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження.
Розглядаючи справи встановлення факту смерті в певний час, суд перевіряє наступні документи та докази: довідку архіву Державної реєстрації актів цивільного стану про те, що за певний час у архіві відсутні актові записи про смерть громадянина, довідку органів Державної реєстрації актів цивільного стану про те, що ці органи не мають відомостей про реєстрацію цієї події; висновок відділу Державної реєстрації актів цивільного стану про відмову у видачі свідоцтва про смерть, документи на підтвердження місця проживання померлої особи, докази, які достовірно підтверджують факт смерті особи у певний час та при певних обставинах, медичні документи, довідки міліції з місця події, акти органів МВС, довідки бюро ритуальних послуг по похованню, довідки комісії по перевірці причин катастрофи з загибелі людей, конкретно по прізвищам, покази свідків, які підтверджують факт поховання або спостерігали обставини смерті, тощо.
Для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заінтересована особа позбавлена можливості зареєструвати факт смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин.
При оцінці допустимості доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.
Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.
Заявник не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації смерті діда, передбачені правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, при цьому встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, так як дозволяє реалізувати права, які виникають після смерті.
На підставі вищевикладеного, суд приймає до уваги ті фактичні обставини письмову інформацію, яка викладена у лікарському свідоцтві про смерть ОСОБА_2 №34 від 02.10.2019р. та довідці про причину смерті до форми № 106/у № 34 від 02.10.2019 р., видану «Антрацитівською центральною міською багатопрофільною лікарнею».
Таким чином, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2 в певний час і при певних обставинах підтверджений.
На підставі викладеного, ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом МЮУ №52/5 від 18.10.2000 року, ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", керуючись ст. ст. 4, 13, 293, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд
Встановити факт, що має юридичне значення - факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця селища Щотове міста Антрацита Луганської області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Антрацит-7 Луганської області.
Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.М. Цвіра