РІШЕННЯ
14 червня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря Гончаренко М.А., розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа - Запорізька товарна біржа «Гілея» про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності на спадкове майно,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа - Запорізька товарна біржа «Гілея», про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якого зазначив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який являється спадкодавцем. Спадкоємцем після його смерті являється його син ОСОБА_1 , який своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на квартиру спадкодавцю належало відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному 28 грудня 1995 року. Даний Договір на підставі статті 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» зареєстрований Запорізькою товарною біржею «Гілея» за № 1299.
Постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Коцило С.В. (м. Запоріжжя, бул. Шевченка, 47) від 09.11.2017 року відмовлено спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_2 , так як ненадані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії.
Будь-які інші особи заяв до органів нотаріату не подавали.
Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартри та визнати за ним право власності на спадкове майно 2/3 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, без фіксації судового процесу, відповідно до якої позивач та її представник позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.
Представник відповідача Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив на позову заяву відповідно до якого відповідач просить ухвалити рішення на розсуд суду , а також розглянути справу у їх відсутність.
Представник третьої особи - Запорізької товарної біржі «Гілея» в судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у їхню відсутність, не заперечують проти задоволення позову та в своєму відзиві пояснили, що договір купівлі-продажу квартири був укладений відповідно до діючого на той момент законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У зв`язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.12, ч. 1 та ч. 2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 28 грудня 1995 року на товарній біржі «Гілея» в м. Запоріжжі було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Власником даної квартири став ОСОБА_2 . Даний Договір на підставі статті 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» зареєстрований Запорізькою товарною біржею «Гілея» за № 1299.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 23.12.2008 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 5999.
Постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Коцило С.В. (м. Запоріжжя, бул. Шевченка, 47) від 09.11.2017 року відмовлено спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_2 , так як ненадані документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії.
Згідно спадкової справи встановлено, що ОСОБА_1 має право на 2/3 частини квартири, так як спадкоємців першої черги три.
Так, мати спадкодавця ОСОБА_3 , відмовилась від спадщини на користь позивача ОСОБА_1 . Дружина спадкодавця ОСОБА_4 , проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті, а тому має право на 1/3 частину квартири, але спадщину не оформляла.
На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.
Таким чином, оскільки позивач є сином померлого ОСОБА_2 , тому відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем після смерті батька.
Частиною 1ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до глави 10 п. 4.15 „Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5передбачено, що „видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно зі статтею 5, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором ст. 128 ЦК УРСР 1963 року.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до листа N 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» встановлено, що згідно зі статтею 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Відповідно до п.6. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N 5 від 07.02.2014 року, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК ), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.
Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.
Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.
Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягає використанню національними судами України як джерело права.
У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі „Онерільдіс проти Туреччини Європейський суд з прав людини визнав, що поняття „майно охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні „законне сподівання стосовно ефективного здійснення права власності.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції зазначив, що володіння майном повинно бути законним.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки наявні передбачені законом підстави для визнання дійсним договору купівлі продажу квартири та визнання за позивачем права власності на 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст.4,12-13,76-82, 206, 247,258-259,263-265,268,352,354-355 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа - Запорізька товарна біржа «Гілея», про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 28 грудня 1995 року на товарній біржі «Гілея» в м. Запоріжжі.
Визнати за ОСОБА_1 ичем право власності на 2/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя А.В.Воробйов