Постанова

Іменем України

10 червня 2019 року

м. Київ

справа № 540/1354/16-ц

провадження № 61-16591св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Альянс»,

треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Удовіченко Марина Юріївна; приватний нотаріус Машівського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань Анна Михайлівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року у складі судді Кравець С. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2017 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро-Альянс» (далі - ТОВ «Приват-Агро-Альянс»), треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Удовіченко М. Ю., приватний нотаріус Машівського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А. М., про визнання недійсними договорів оренди землі.

Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року цивільні справи з провадженнями № 2/540/397/16, 2/540/398/16 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Приват-Агро-Альянс» про визнання недійсним договору оренди землі об`єднано в одне провадження.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що зважаючи на значний вік та недостатню правову інформованість у момент укладання договору вони не знали про встановлений Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» розмір плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, який має становити не менше 3 % від вартості земельної ділянки.

Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати недійсним договір оренди землі площею 5,81 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 , від 18 березня 2014 року укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «Приват-Агро-Альянс», посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського округу Удовіченко М. Ю. за № 617; визнати недійсним договір оренди землі площею 5,8598 га, що розташована на території Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_2 , укладений 06 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Приват-Агро-Альянс», посвідчений приватним нотаріусом Машівського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А. М. за № 2656 .

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що після укладення договорів оренди землі позивачам нарахована та видана одноразово у 2013 та 2014 роках орендна плата за весь період дії договорів, що обумовлено їх умовами, що свідчить про те, що позивачі погоджувалися із зазначеними умовами, прийняли ці умови та орендну плату, упродовж більше як двох років після цього, ці умови їх влаштовували, а отже, відсутні порушення прав позивачів при укладанні договорів оренди в частині визначення розміру орендної плати.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що невідповідність визначеного сторонами за взаємною згодою розміру орендної плати,розміру, зазначеного у пункті 1 Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «При додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та часток (паїв)», не є підставою для визнання договорів недійсними, оскільки сторони не позбавлені можливості змінити ці умови в порядку, передбаченому пунктом 12.1 укладених договорів. Крім того, аналіз пункту 1 Указу у його взаємозв`язку з пунктом 2 цього ж Указу свідчить про те, що вимога про встановлення орендної плати у розмірі не менше трьох відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря, не є імперативною нормою, яка змінює або ж доповнює основний спеціальний нормативний акт, а саме Закон України «Про оренду землі».

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У лютому 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2017 року, в якій просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказують на те, що коли укладалися спірні правочини, то діяли інші правочини на їхні земельні ділянки, які на момент укладання спірних договорів оренди землі не були розірвані, тобто існували обмеження та обтяження щодо користування земельними ділянками. Не з`ясовано судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції повноважень керівника ТОВ «Приват-Агро-Альянс» на укладення такого роду правочинів. Тобто наявності цивільної дієздатності. Відповідно до відомостей, наведених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, керівник ТОВ «Приват-Агро-Альянс», має право на вчинення правочинів, сума яких не перевищує 50 000,00 грн, тоді як договір оренди землі від 18 березня 2014 pоку, укладений з ОСОБА_1 , містить загальний розмір орендної плати, що виплачений одноразово, в сумі 89 390,21 грн, а договір оренди землі від 06 грудня 2013 pоку, укладений з ОСОБА_2 , містить загальний розмір орендної плати, що виплачений одноразово, в сумі 112 573,09 грн.

У липні 2017 року ТОВ «Приват-Агро-Альянс» подало заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими оспорюваними ж договорами оренди землі встановлено, що орендна плата у розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки на рік підлягає сплаті разово за весь період дії договору (за всі 49 років). Саме така умова (щодо разової виплати орендної плати) відповідала волевиявленню позивачів, які мали потребу у грошах для вирішення своїх життєвих проблем.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,81 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 .

18 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Приват-Агро-Альянс» укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 49 років, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського округу Удовіченко М. Ю. за № 617.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,8598 га, що розташована на території Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_2 .

06 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Приват-Агро-Альянс» укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 49 років, посвідчений приватним нотаріусом Машівського районного нотаріального округу Полтавської області Довгань А. М. за № 2656.

Пунктом 4.1 спірних договорів передбачено, що розмір орендної плати за один рік користування земельної ділянки складає 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно з пунктом 4.3 договорів орендна плата виплачується одноразово та складає: 89 390, 21 грн для ОСОБА_1 і 112 573, 09 грн для ОСОБА_2

Із довідок про доходи позивачів та платіжних доручень вбачається, що позивачі отримали у грудні 2013 та травні 2014 року від відповідача обумовлену договорами одноразову виплату орендної плати.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі»договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі»у редакції, чинній на момент укладання договорів, істотними умовами договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі»орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга статті 15 цього Закону).

Частиною першою статті 3 ЦПК України(у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначено частиною першою статті 15 ЦК України.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи питання про визнання договору оренди землі недійсним, суд має врахувати вимоги статті 3 ЦПК Україниу редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити, чи дійсно порушено право орендодавця та з`ясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 15 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, від 09 грудня 2015 року у справі №6-849цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення, у зв`язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що при укладенні оспорюваних договорів сторони погодили їх істотні умови: орендну плату із зазначенням її розміру, зокрема сплати орендної плати одноразово за весь період дії договору без індексації, строк дії, умови використання земельної ділянки, та інше, орендна плата виплачена відповідачем у порядку, визначеному 4 розділом спірних договорів, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не доведено обставин, які б свідчили про недійсність укладених ними договорів оренди землі та порушення їхніх прав при укладанні оспорюваних правочинів. Законні права та інтереси позивачів не були порушені, вони підписали договори оренди і фактично передали земельні ділянки в оренду відповідачу, який їх прийняв і добросовісно виконував умови укладених договір, сплатив орендну плату позивачам, а вони її отримали.

Указом Президента України від 19 серпня 2008 року № 725/2008 внесено зміни до Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», з урахуванням яких визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 послалися на положення Указу Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 як на підставу обґрунтованості позову про визнання недійсними договорів, оскільки цим указом встановлено, що плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) має становити не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, тоді як спірними договорами розмір орендної плати визначений у розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки землі.

Разом із тим, відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Згідно із пунктом 4.4 договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Приват-Агро-Альянс» і пункту 4.5 договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Приват-Агро-Альянс», розмір орендної плати переглядається шляхом укладення додаткової угоди між орендарем і орендодавцем. Орендна плата переглядається за згодою сторін.

У встановленому договорами оренди землі порядку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не ініціювали питання щодо перегляду розміру орендної плати, а тому Верховний Суд погоджується із висновками судів щодо необґрунтованості позовних вимог.

Твердження заявників про те, що судами не з`ясовано повноважень керівника ТОВ «Приват-Агро-Альянс» на укладення такого роду правочинів, є безпідставними, оскільки такі доводи не були предметом позовних вимог.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії»), від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії ») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик