Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 травня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

під головуванням судді Іванова А.П.

при секретарі Єфремовій М.Й.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

02.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на його користь боргу у сумі 12400 гривень за договором позики та 640 гривень судових витрат.

26.06.2018 року ОСОБА_1 збільшив свої позовні вимоги до ОСОБА_3 та просив стягнути на його користь основну суму боргу 12400 гривень, 1751,79 гривень інфляційних втрат, 3% річних у сумі 460,67 гривень, 823,84 гривень пені, за договором позики та 704,80 гривень судових витрат та 5500 гривень витрат на правову допомогу.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.12.2016 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір позики в простій письмовій формі у вигляді розписки, відповідно до якого відповідачу була надана грошова сума в розмірі 12400 гривень, терміном до 01.04.2017 року. Вказує, що відповідачка в зазначений строк борг не повернула. Оскільки, відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманого боргу, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову суму основного боргу 12400 гривень, 1751,79 гривень інфляційних втрат, оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних у сумі 460,67 гривень, 823,84 гривень пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором позики, 704,80 гривень судових витрат та 5500 гривень витрат на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 відзив або заперечень проти позову не подала; в судове засідання не з`явилася повторно, повідомлена належним чином, завчасно про час та місце розгляду справи. Суд ухвалив справу розглянути заочно у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з розписки від 21.12.2016 року (а.с. 4) відповідач ОСОБА_3 отримала від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 12400 грн., які зобов`язалася повернути в строк до 01.04.2017 року.

Згідно вимоги про виплату боргу від 16.10.2017 року (а.с. 5-6) позивач звертався до відповідачки з вимогою повернути борг у сумі 12400 гривень до 23.10.2017 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79 цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобов`язання за вищезазначеним договором позики не виконала і суму в розмірі 12400 гривень, в обумовлений у договорах строк позивачу не повернула.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачка виконала свої зобов`язання за договорами позики та повернула грошові кошти.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги позивача є підставними, а тому позов слід задовольнити і стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 21.12.2016 року в розмірі 12400 гривень.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку, згідно наданого розрахунку (а.с. 26-27), з урахуванням визначеного індексу інфляції за період прострочення з квітня 2017 року по травень 2018 року в розмірі 114,127%, сума інфляційних нарахувань становить 1751,79 гривень.

Три проценти річних від простроченої суми в даному випадку становить 460,67 гривень.

Вказані розрахунки перевірені судом, і на думку суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки на його користь пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, суд вважає, що згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, і оскільки в договорі позики, укладеному між позивачем і відповідачем питання пені при невиконанні зобов`язання не встановлено то у задоволенні цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на викладене, суд вважає, що є усі підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 704,80 гривень (а.с. 1, 23) та 5500 гривень витрат на надання правової допомоги (а.с. 26-34).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 525, 526, 533, 610, 615, 611, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 76, 141, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики від 21.12.2016 року в розмірі 12400,00 (дванадцять тисяч чотириста гривень 00 копійок) грн., 1751,79 (одну тисячу сімсот п`ятдесят одну гривню 79 копійок) інфляційних втрат, 460,67 (чотириста шістдесят гривень 67 копійок) 3% річних, 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот гривен ь 00 копійок) витрат на правову допомогу, 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та оголошено 07.06.2019 року о 16 год. 00 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суд А.П. Іванов