Номер провадження 2/521/934/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Лічмана Л.Г.

при секретарі Тимофієнко Н.М.,

за участю представника відповідача адвоката Гули О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

11.10.2018 р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою, у якій просила визнати недійсним з дати видання та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 08 вересня 2008 р. на квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що в 1952 р. після смерті її батька ОСОБА_3 вони з мамою ОСОБА_4 переїхали до Одеси на АДРЕСА_2 . Цю квартиру отримав дідусь позивача ОСОБА_5 за працю на залізниці. Він помер у 1933 р. Після цього основним квартиронаймачем стала сестра мами, тобто тітка позивача ОСОБА_6 . У 1953 р. ОСОБА_1 з мамою стали проживати в квартирі АДРЕСА_3 та прописалися там як родичі квартиронаймача. З березня 1969 р. мати позивача виписалась з зазначеної квартири та прописалась за адресою: АДРЕСА_4 . У зв`язку з тим, що на той момент вона була неповнолітньою, її прописка залежала тільки від матері. 17.07.1971 р. позивач вийшла заміж та живе з чоловіком у АДРЕСА_1 . Усі роки позивач вважала, що має право успадкувати спірну квартиру або її частину, оскільки квартира надавалась дідусеві, вона там була зареєстрована. На теперішній час у квартирі мешкає племінниця, відповідач по справі. Позивачу стало відомо, що власником зазначеної квартири є її племінниця ОСОБА_2 . Позивач не була повідомлена про те, що квартиру приватизували. Вона завжди підтримувала зв`язок з усією родиною, навідувалась до матері відповідача, яка померла. На час виписки з квартири АДРЕСА_3 її мати, не пояснивши наслідків, ввела її в оману і, зловживаючи батьківськими правами, порушила право неповнолітньої, позбавила її права користування спірною квартирою. Враховуючи те, що приватизація квартири проведена без згоди позивача та з порушенням права на приватизацію, просила задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог просила відмовити, вказуючи на наступне.

Усе життя з народження ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Зареєстрована у цій квартирі вона була 11.10.1983 р. Особовий рахунок на ім`я ОСОБА_2 на займану житлову площу відкрито згідно розпорядженню № 294 від 22.05.1987 р. з зазначенням складу сім`ї 3 особи мати ОСОБА_7 (померла до приватизації), бабуся ОСОБА_6 (померла до приватизації). Будь-які інші особи з 1969 р. та, в тому числі на момент приватизації, у спірній квартирі не проживали (як постійно, так і тимчасово) та не були прописані (зареєстровані) за цією адресою, що підтверджується довідкою КП «ЖКС «Черьомушки». Розпорядженням органу приватизації від 08.09.2008 р. спірна квартира передана відповідачу у приватну власність та видано Свідоцтво про право власності. Позивач ОСОБА_1 не приймала та не могла приймати участь у приватизації квартири, оскільки була виписана (знята з реєстрації) з неї у 1969 р. (вік позивача становив 22 роки). Посилання ОСОБА_1 , що вона була неповнолітня на час реєстрації та її виписка залежала від її матері, яка порушила права дитини не відповідає дійсності. Крім того, позивач та її родичі були забезпечені іншим житлом та зареєстровані за іншою адресою. ОСОБА_1 не проживала у спірній квартирі та за нею не збереглось право на житло, її згода на приватизацію не вимагалась, а вона не мала та не має права на приватизацію. На підставі зазначеного, ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог просила відмовити та стягнути на її користь судові витрати, попередній (орієнтовний) розрахунок яких становить 11900 грн.

Крім того, у наданій письмовій заяві представник відповідача просив застосувати до позовних вимог позовну давність.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

У 1969 р. повнолітня ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище позивача) та її мати ОСОБА_9 вибули з квартири АДРЕСА_3 на постійне місце проживання у квартиру АДРЕСА_5 , де згодом були прописані.

У спірній квартирі залишились проживати ОСОБА_2 , її мати ОСОБА_10 та бабуся ОСОБА_6 . Ця квартира належала до державного житлового фонду.

17.07.1971 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , якій було присвоєно прізвище « ОСОБА_12 ». (а.с. 6 звор.)

У 1981 році ОСОБА_1 за місцем роботи в порядку черговості отримала трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_6 , в якій вона проживає до цього часу.

ОСОБА_2 зареєстрована у спірній квартирі з 11.10.1983 р., що підверджується відміткою у її паспорті. (а.с. 123)

Відповідно до розпорядження № 294 від 22.05.1987 р. на підставі рішення виконкому Малиновської районної Ради народних депутатів № 327 від 08.05.1987 р. запропоновано відкрити особовий рахунок на ОСОБА_2 у кв АДРЕСА_7 АДРЕСА_8 з правом укладення договору найму цієї житлової площі. Склад сім`ї три особи ОСОБА_2 , мати ОСОБА_7 та бабуся ОСОБА_6 Раніше особовий рахунок було відкрито на ОСОБА_6 (а.с. 124)

Згідно рішення від 08.05.1987 р. № 327 з квартирного питання Виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів вирішено переоформити особовий рахунок на житлову площу, що складається з 2 житлових кімнат, площею 26,0 кв. АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 . Склад сім`ї вона, мати ОСОБА_7 , бабуся ОСОБА_6 Особовий рахунок на ОСОБА_6 закрити. (а.с. 141-143)

З довідки № 1013 від 06.05.2019 р., виданої ОСОБА_2 за підписом начальника та бухгалтера дільниці № 7 КП «ЖКС «Черьомушки» видно, що у спірній квартирі були зареєстровані бабуся ОСОБА_6 з 27.11.1944 р., померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та мати ОСОБА_7 з 15.10.1975 р. по 06.10.1976 р., з 22.11.1976 р. по 22.11.1977 р., з 02.12.1980 р. по 05.08.1987 р.

04.09.2008 р. ОСОБА_2 звернулася до керівника органу приватизації з відповідною заявою, у якій просила оформити передачу в приватну власність спірну квартиру, при цьому додано довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири, з якої вбачається, що у вказаній квартирі ОСОБА_2 проживає самостійно, інші особи не зазначені. (а.с. 129-130)

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 08.09.2008 р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради згідно з розпорядженням органу приватизації від 08.09.2008 р. № 210820, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 3-27290, посвідчено, що квартира АДРЕСА_3 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Право власності ОСОБА_2 зареєстровано 13.07.2009 р. за № 2623 в книзі 316пр-183. (а.с. 125, 127)

Факт приватизації спірної квартири ОСОБА_2 підтверджено довідкою від 23.09.2008 р. № 868-П. (а.с. 126)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 131642781 від 20.07.2018 р. власником квартири у АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (а.с. 7)

Статтею 312 Цивільного Кодексу УРСР, яка була чинною на березень 1969 року, передбачалось, що особа, яка вибула з квартири, що перебувала у державному житловому фонді, втрачала право користування цією квартирою з дня виїзду.

Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 втратила право користування кв. АДРЕСА_3 у 1969 році і в подальшому право користування спірною квартирою вона не набувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

ОСОБА_1 , як особа, що не мешкала в кв. АДРЕСА_3 , за якою не зберігалося право на житло, не вправі була приймати участь у приватизації спірної квартири. Приватизацією в кв АДРЕСА_3 цивільні права ОСОБА_1 не були порушені. Тому вона є неналежним позивачем, тобто особою, якій не належить право вимагати визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на цю квартиру.

Таким чином, виходячи з принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства (ст.ст. 12 і 13 ЦПК України), розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним з дати видання та скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 08 вересня 2008 р. на квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_2 . Тому у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 суд відмовляє повністю.

Суд не застосовує позовну давність, яка є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне право або інтерес ОСОБА_1 приватизацією спірної квартири не порушені.

Суд відмовляє ОСОБА_2 у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 з наступних підстав.

Представництво відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні здійснюється адвокатом Гулою О.Є., з яким укладено Договір про надання правової допомоги від 19.04.2019 р. (далі - Договір) (а.с. 132-133)

Відповідно до п. 3.1. Договору визначено, що за правову допомогу Клієнт сплачує Адвокату винагороду, розмір якої визначається в додатках до цього Договору.

Згідно п. 4.1. Договору розмір оплати праці Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначених додатків до цього Договору не надано.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат по справ визначені такі судові витрати позивача на професійну правничу допомогу: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (700 грн.); збір доказів (1700 грн.); підготовка подання клопотання та фактичне ознайомлення з матеріалами справи в суді (1000 грн.); підготовка відзиві на позовну заяву (2000 грн.); підготовка клопотання про виклик сторони для надання особистих пояснень (500 грн.); підготовка про застосування строків позовної давності (500 грн.); участь у судових засіданнях (5500 грн.). (а.с. 131)

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч. 2 і 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо) та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, ОСОБА_2 не надано належним чином оформлених платіжних документів про оплату послуг на професійну правничу допомогу адвоката, які б підтверджували, що нею понесено такі витрати у сумі 11900 грн. 00 коп., отже такі витрати не підтверджені належними доказами, що не надає підстав для стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 76, 263-265, 354 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 ), про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, - відмовити.

У стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 14 червня 2019 року.

С У Д Д Я: