ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5586/19 Справа № 211/6272/18 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Ткаченко І.Ю.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Національний університет «Одеська юридична академія»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Національного університету «Одеська юридична академія» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2019 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 19 березня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Національного університету «Одеська юридична академія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що наказом № 1515-59 від 14 липня 2011 року він був прийнятий до відокремленого структурного підрозділу «Криворізький факультет Національного університету «Одеська юридична академія» на посаду сторожа з 22 липня 2011 року, 12 червня 2017 року наказом ректора № 1567-5 від 09.06.2017 року він був звільнений за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Однак, роботодавцем повного розрахунку з ним проведено не було, лише 19 грудня 2018 року відповідач виплатив йому заборгованість із заробітної плати. Тому, в зв`язку із затримкою виплати зарплати в період з 15 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року, з врахуванням судового рішення від 12 грудня 2018 року, прозивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь 59751,72 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з Національного університету «Одеська юридична академія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року в сумі 59751 грн. 72 коп.

Стягнуто з Національного університету «Одеська юридична академія» на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження по справі, відповідно до вимог ч. 1 п.5 статті 255 ЦПК України, посилаючись на те, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції з метою врегулювання спору між сторонами була укладена мирова угода, яка 12 грудня 2018 року затверджена Дніпровським апеляційним судом. За умовами вказаної мирової угоди відповідач погодився виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі, у тому числі середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2017 року по 15 грудня 2017 року. Відповідно до затвердженої мирової угоди ОСОБА_1 визнав обов`язок відповідача по виплаті заборгованості по заробітній платі, у тому числі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, повністю виконаним та відмовився від будь-яких подальших вимог до НУ «ОЮА» щодо виплати сум, які є предметом цієї мирової угоди. Стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було предметом мирової угоди, яка була затверджена 12 грудня 2018 року та виконана 19 грудня 2018 року, тому така вимога не може знову розглядатися судом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не охоплюють період, визначений укладеною між сторонами мировою угодою від 12 грудня 2018 року.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 22 липня 2011 р. на підставі наказу № 1515-59 від 14.07.2011 р. прийнятий на посаду сторожа до Відокремленого структурного підрозділу «Криворізький факультет Національного університету «Одеська юридична академія» та згідно наказу № 1567-5 від 09.06.2017 р. звільнений з 12 червня 2017 року з посади за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України (а.с.13-15).

12 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного університету «Одеська юридична академія», в якому просив суд визнати неправильним формулювання причини його звільнення з Національного університету «Одеська юридична академія» на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, зобов`язавши відповідача змінити формулювання на запис «звільнити з посади 12.06.2017 р. за власним бажанням в зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, ч.3 ст. 38 КЗпП України; та зобов`язати внести зміни до трудової книжки щодо формулювання причини звільнення з роботи. Стягнути з Національного університету «Одеська юридична академія» на його користь вихідну допомогу в сумі 13870 гривень 98 копійок, заробітну плату за роботу в нічний час в сумі 8354,00 грн., заробітну плату за роботу в святковий і неробочий день в сумі 3438,80 грн.; заробітну плату понад встановлену норму робочого часу в сумі 13750,90 грн.; індексацію заробітної плати в сумі 873,31 грн.; компенсацію заробітної плати за роботу в нічний час в сумі 5686,13 грн.; компенсацію за роботу в святковий та неробочий день в сумі 2182,37 грн.; компенсацію заробітної плати за роботу понад встановлену норму робочого часу в сумі 10606,00 грн.; компенсацію індексації заробітної плати в сумі 595,02 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13 червня 2017 р. по день винесення рішення по справі, станом на 15 грудня 2017 р. в сумі 31061,41 грн.; матеріальні збитки в сумі 226,00 грн.; моральну шкоду в сумі 3000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену 03 грудня 2018 року між представником позивача та представником відповідача Національного університету «Одеська юридична академія», за умовами якої сторони дійшли згоди, зокрема, про те, що відповідач зобов`язується в строк до п`яти банківських днів після набрання законної сили ухвали суду про затвердження мирової угоди здійснити виплату заробітної плати за роботу в нічний час в сумі 8354 грн.; заробітної плати за роботу в святковий і неробочий день в сумі 3438 грн. 80 коп.; заробітної плати понад встановлену норму робочого часу в сумі 13750 грн. 90 коп.; індексації заробітної плати в сумі 873 грн. 31 коп.; компенсації заробітної плати за роботу в нічний час в сумі 5686 грн. 13 коп.; компенсації за роботу в святковий та неробочий день в сумі 2182 грн. 37 коп.; компенсації заробітної плати за роботу понад встановлену норму робочого часу в сумі 10606 грн.: компенсації індексації заробітної плати в сумі 595 грн. 02 коп.; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 13 червня 2017 р. по 15 грудня 2017 р. в сумі 31061 грн. 41 коп.; моральну шкоду в сумі 1000 грн., а всього 77547,94 грн., шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», за реквізитами: код ЄДРПОУ одержувача 14360570, МФО банку 305299, код ЄДРПОУ банку 14360570, рахунок одержувача НОМЕР_1 , картковий рахунок: НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , НОМЕР_3 .

Зазначеною вище мировою угодою провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Одеська юридична академія» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги при звільненні, заробітної плати, індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, матеріальної та моральної шкоди закрито.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, повний розрахунок з виплати ОСОБА_1 заробітної плати, яку сторони погодили в мирової угоди, був проведений відповідачем лише 19 грудня 2018 року.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки ст. 116 КЗпП України передбачено обов`язок підприємства, установи, організації, провести при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому, а ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати)

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, затвердженою Дніпровським апеляційним судом 12 грудня 2018 року мировою угодою встановлено, що відповідач погоджується, що при звільненні позивача ОСОБА_1 09.06.2017 року йому не була виплачена заробітна плати за роботу в нічний час в сумі 8354 грн.; заробітна плата за роботу в святковий і неробочий день в сумі 3438 грн. 80 коп.; заробітна плати понад встановлену норму робочого часу в сумі 13750 грн. 90 коп.; індексація заробітної плати в сумі 873 грн. 31 коп.; компенсація заробітної плати за роботу в нічний час в сумі 5686 грн. 13 коп.; компенсація за роботу в святковий та неробочий день в сумі 2182 грн. 37 коп.; компенсація заробітної плати за роботу понад встановлену норму робочого часу в сумі 10606 грн.: компенсація індексації заробітної плати в сумі 595 грн. 02 коп.

Вказані суми відповідач зобов`язався сплатити позивачу в строк до п`яти банківських днів після набрання законної сили ухвали про затвердження мирової угоди

Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку позивача, розрахунок з виплати ОСОБА_1 заробітної плати був проведений відповідачем 19 грудня 2018 року. (а.с.24)

Отже, встановивши, що повний розрахунок з виплати ОСОБА_1 заробітної плати був проведений відповідачем лише 19 грудня 2018 року, враховуючи період, за який з відповідача на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток, а саме період з 13 червня 2017 року по 15 грудня 2017 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16 грудня 2017 року по 19 грудня 2018 року в розмірі 59751,72 грн., згідно наданого позивачем розрахунку, який перевірено колегією суддів та колегія суддів вважає його вірним та таким, що відповідає вимогам ст. 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, щовідповідно до вимог ч. 1 п.5 статті 255 ЦПК України провадження по справі має бути закрито, оскільки між сторонами була укладена мирова угода, яка 12 грудня 2018 року затверджена Дніпровським апеляційним судом та за умовами якої відповідач погодився виплатити позивачу заборгованість по заробітній плати, у тому числі середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2017 року по 15 грудня 2017 року, оскільки звертаючись з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16 грудня 2017 року по день фактичної виплати заборгованості із заробітної плати, 19 грудня 2018 року, а затвердженою мировою були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за період з 13 червня 2017 року по 15 грудня 2017 року, тобто за інший період.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до затвердженої мирової угоди ОСОБА_1 визнав повністю виконаним обов`язок відповідача по виплаті заборгованості по заробітній платі, у тому числі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та відмовився від будь-яких подальших вимог до НУ «ОЮА» щодо виплати сум, які є предметом цієї мирової угоди колегія суддів вважає безпідставним, оскільки затверджена між сторонами мирова угода охоплює період з 13 червня 2017 року по 15 грудня 2017 року, а несвоєчасне виконання зазначеної мирової угоди та невиплата відповідачем належних йому сум, тягне за собою, як наслідок, застосування вимог ст.117 КЗпП України, в період з 16 грудня 2017 року - наступним днем після укладення мирової угоди, по 19 грудня 2018 року - день фактичного розрахунку відповідача з позивачем.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про те, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було предметом мирової угоди, яка була затверджена 12 грудня 2018 року та виконана 19 грудня 2018 року.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного університету «Одеська юридична академія» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: