РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 566/185/19

Провадження № 22-ц/4815/863/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Бондаренко Н.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2019 року, ухваленого в складі судді Лободзинського А.С., повний текст складений 27 березня 2019 року, у справі № 566/185/19

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 29 червня 2013 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взяті на себе зобов`язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 30.11.2018 року становить 14215 гривень 94 копійок, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2019 року позов АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 на користь АТ КБ "ПриватБанк", , рах. № НОМЕР_3 ( для погашення заборгованості та судових витрат), МФО №305299, заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.06.2013 року в розмірі 3472 (три тисячі чотириста сімдесят дві) гривні 23 копійки, яка складається з наступного: 2972,23 гривні - тіло кредиту; 500 гривень - штраф (фіксована частина).

Вирішено питання про судовий збір.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду мотивовано тим, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що судом першої інстанції при вирішенні спору порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені докази та обставини справи, що мають значення для справи, просить суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що позивачем надано належні докази на підтвердження зазначених у позові обставин, які підтверджують наявність договірних відносин між сторонами та невиконання відповідачем взятих за договором зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Згідно ч.1,4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права апеляційний суд вважає за необхідне застосувати норми ч.4 ст.367 ЦПК України та вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 29 червня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно умов ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження вказаних обставин банк надав суду копію анкети-заяви від 29 червня 2013 року, розрахунок заборгованості, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з 2013 року.

За положеннями статей 638, 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі і згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст.ст. 76, 77, 78, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно п. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з позовом кожна особа має вчиняти кожну дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції.

Убачається, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 29.06. 2013 року не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі та на умовах, зазначених у позовній заяві. Підписавши вказану анкету-заяву, відповідач погодився, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг та виявив бажання отримати «зарплатний пакет».

Будь-які докази отримання ним кредитної картки в матеріалах справи відсутні. Надана позивачем довідка про умови кредитування не містить підпису відповідача про отримання кредиту, а анкета-заява містить підпис щодо погодження із зарплатним пакетом.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми. Тому позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами такого договору не можуть бути задоволені.

Встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладання кредитного договору, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання в скарзі на те, що відповідач не заперечував факту укладення кредитного договору з усіма його умовами, є безпідставними з огляду на таке.

Як зазначено вище, 29 червня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, згідно з якою відповідач оформив зарплатний пакет.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В оцінці спірних правовідносин суд також виходить з того, що захищене статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст. 638, 640, 1049, 1054,1055 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ "Приватбанк" Крилової О.Л. залишити без задоволення.

Заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 27 березня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати за перегляд справи судом апеляційної інстанції віднести за рахунок позивача.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Бондаренко Н.В.