ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

м. Київ

справа №683/125/16-ц

провадження № 61-27356 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2017 року в складі судді Бондарчук Л. А. та на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог указував, що ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2014 року між сторонами затверджено мирову угоду, відповідно до якої належний сторонам на праві спільної часткової власності будинок виділено їм у натурі по Ѕ частині.

Ѕ будинку, яка належить позивачеві на праві приватної власності, розташована на належній відповідачеві земельній ділянці.

Ѕ будинку, яка належить на праві приватної власності відповідачеві, розташована на належній позивачеві земельній ділянці.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування будинку та господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 , та припинити право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку, а також визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування будинку та господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована по АДРЕСА_1 , та припинити право власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку.

22 серпня 2017 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування будинку та господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 , та припинити право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2017 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування будинку та господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована по АДРЕСА_1 , та припинено право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі мирової угоди набув право власності на будинок, який розміщений на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 , а тому до нього перейшло право власності на спірну земельну ділянку відповідно до частини першої статті 120 ЗК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши обставини в справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до статті 120 ЗК України при переході права власності на частину будинку до позивача перейшло право власності на земельну ділянку, яка необхідна для обслуговування будинку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суди неправильно застосували норми матеріального права та з порушенням норм процесуального права дійшли безпідставного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в даній справі.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2013 року належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 11 червня 2001 року є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторонам на праві спільної часткової власності належить будинок, що розташований на вказаних земельних ділянках.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2014 року між сторонами затверджено мирову угоду, відповідно до якої будинок поділений між сторонами в натурі та в особисту власність ОСОБА_2 передано 74/100 частини будинку АДРЕСА_1 , господарських будівель та споруд, а саме: Ѕ частина будинку з виділенням житлових приміщень та гараж літ. «Д», погріб літ. «Д», хлів літ «Б-1», погріб літ. «В-1», огорожі 3, огорожі, вартістю 160 934 грн; ОСОБА_1 передано у власність 26/100 частин будинку та господарських споруд, а саме Ѕ частини жилого будинку, хлів літ. «Б», хлів літ «Г», погріб літ. «В», огорожа 1, ворота 2, вартістю 56 979 грн.

Рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 25 травня 2016 року № 187 частині житлового будинку, яка належить ОСОБА_1 відповідно до судового рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2014 року, присвоєно адресу АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час затвердження між сторонами мирової угоди) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди (частина четверта статті 120 ЗК України).

За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Такий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 01 листопада 2017 року в справі № 334/2465/14-ц.

Як на підставу для передачі спірної земельної ділянки в його власність позивач посилається на мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та затверджену судом у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ частки домоволодіння в натурі, поділ спільного майна подружжя.

Указаною мировою угодою кожному зі співвласників домоволодіння виділено в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності.

Отже, ні набуття, ні переходу права власності на відповідну частину спільного майна внаслідок виділення її в натурі не відбулося.

За таких обставин відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 120 ЗК України.

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права, ці порушення призвели до ухвалення судових рішень, які не відповідають вимогам закону, судові рішення відповідно до статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

В. М. Коротун