Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 755/17461/16-ц

провадження № 61-25873св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Київська міська рада,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюти Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

доКиївської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_3 , який постійно проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно, у тому числі на вищевказану квартиру.

02 листопада 2016 року, маючи намір прийняти спадщину, вона звернулася до П`ятої київської державної нотаріальної контори. Проте, листом

від 02 листопада 2016 року у прийнятті заяви їй було відмовлено у зв`язку

з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини.

Зазначала, що вчасно подати заяву про прийняття спадщини вона не мала можливості через стан свого здоров`я, тому вважала, що вказаний строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщиниза законом, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці з моменту вступу рішення в законну силу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення районного суду мотивовано тим, що встановлений законом строк для прийняття спадщини пропущений ОСОБА_1 з поважних причин, які обумовлені її хворобою, тому вважав за можливе поновити цей строк.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 ,

за життя заповіту не склав, на час смерті він проживав у квартирі

АДРЕСА_2 , 1/2 частина якої належала йому на праві власності, а інша 1/2 частина належить ОСОБА_2

ОСОБА_1 є рідною сестрою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_3 , за однією адресою із ним не проживала, із заявою про прийняття спадщини звернулася до нотаріуса 02 листопада 2016 року. Крім неї із заявою про прийняття спірної спадщини до нотаріуса 05 квітня

2016 року звернулася ОСОБА_2 , якій у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку із ненаданням документів про її родинні зв`язки із спадкодавцем. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує невирішений спір щодо спірного спадкового майна. Крім того судом першої інстанції ОСОБА_2 не було залучено до участі у цій справі відповідачем, і виходячи із повноважень суду апеляційної інстанції, вона не може бути залучена до участі у справі на стадії апеляційного провадження, тому дійшов висновку про скасування рішення районного суду і про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 755/17461/16-ц з Дніпровського районного суду м. Києва.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін

до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 травня 2018 року справа надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, оскільки вона дуже хворіла і не мала змоги займатися оформленням спадщини. Крім того, 10 лютого 2016 року на похороні ОСОБА_3 її ввели в оману, оскільки повідомили про наявність заповіту ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2

Зазначала, що вона хворіла і не мала можливості звернутися до нотаріальної контори, щоб з`ясувати, чи є заповіт ОСОБА_3 , а у випадку його відсутності подати заяву про прийняття спадщини.

У жовтні 2016 року вона дізналася про відсутність будь-якого заповіту ОСОБА_3 не існує і ніхто не прийняв спадщину, що відкрилася після його смерті.

Вважала, що вона як рідна сестра ОСОБА_3 , відповідно до вимог

статті 1262 ЦК України, є спадкоємцем другої черги за законом, а особи,

які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років

до часу відкриття спадщини, згідно вимог статті 1264 ЦК України можуть бути спадкоємцями лише четвертої черги за законом.

Відповідно до вимог статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Заперечення на касаційну скаргу

26 грудня 2017 року до Верховного Суду ОСОБА_2 було подано заперечення на касаційну скаргу, в яких вона зазначала, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим. Вважала, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вона знала про смерть свого брата ОСОБА_3 , то причини для визначення додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який за життя заповіту не склав.

На час смерті ОСОБА_3 проживав у квартирі АДРЕСА_2 , 1/2 частина якої належала йому на праві власності, інша 1/2 частина належала ОСОБА_2 (а.с. 98).

ОСОБА_1 є сестрою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ,

з яким за однією адресою не проживала.

02 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до П`ятої

київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, тоді їй стало відомо, що 05 квітня 2016 року

ОСОБА_2 також подала заяву про прийняття спадщини, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Листом П`ятої київської державної нотаріальної контори від 04 серпня

2016 року ОСОБА_2 повідомлено про неможливість видати

свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з не наданням останньою документів про встановлення родинних та інших відносин із спадкодавцем.

Листом П`ятої київської державної нотаріальної контори від 02 листопада 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку

на прийняття спадщини.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За загальними положенням про спадкування право на спадщину виникає

в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати

нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку

для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх

вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи позивача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для надання ОСОБА_1 . додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що через стан свого здоров`явона не мала можливості

у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори

із заявою про прийняття спадщини. Крім того, ОСОБА_1 не є єдиною особою, яка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, між нею та іншим спадкоємцем - ОСОБА_2 існує невирішений судовий спір щодо спадкового майна. При цьому ОСОБА_2 не була залучена

до участі у цій справі відповідачем, тому апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до статті 33 ЦПК України, 2004 року, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно зі статтею 119 ЦПК України, 2004 року, позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові,

а суд згідно вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України

2004 року - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 у порушення

статті 119 ЦПК України, 2004 року, не визначилася із належним складом відповідачів у справі, а районний суд у порушення пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України, 2004 року, не уточнив склад осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 1272 ЦК України та дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников