РІШЕННЯ

Іменем України

14.05.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі, ділової репутації і спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И В:

У червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, яку вона написала на ім`я народного депутата ОСОБА_3 , а саме: цитату «матеріальна база кухарського профілю не відповідає методичним вимогам . . . . однак кошти, зароблені учнями, повинні перераховуватися на рахунок навчального закладу, а не оплачувати готівку майстрам. Це створює повну безконтрольність у коштах і не забезпечує повноту поступлень на рахунок закладу, частина цих коштів осідає саме у кишені директора ОСОБА_1 » кінець цитати: спростувати у спосіб написання листа на ім`я народного депутат України ОСОБА_3 ; цитату: «директору ОСОБА_1 скоро виповниться 72 роки і людина в такому віці не завжди може приймати адекватні рішення» кінець цитати: спростувати у спосіб написання листа на ім`я народного депутат України ОСОБА_3 ; цитату: «Він задався ціллю в будь-якій спосіб пропхати на посаду молодого вчителя, свою родичку ОСОБА_4 , яка не має досвіду в роботі на керівній посаді» кінець цитати: спростувати у спосіб написання листа на ім`я народного депутата України ОСОБА_3 ; цитату: «На протязі багатьох років директором «Центру» розбазарюється спонсорська допомога, яку він кожного року збирає при вступі з абітурієнтів від 2-4 тис. грн.» кінець цитати: спростувати у спосіб написання листа на ім`я народного депутат України ОСОБА_3 ; цитату: «слід відмітити, що директором кожного року готується пропозиція про преміювання за рахунок спеціального фонду в розмірі середньомісячної заробітної плати окремих працівників, за результатами підготовки цивільного захисту, який проводиться формально і подаються з року в рік одні і ті ж матеріали» кінець цитати: спростувати у спосіб написання листа на ім`я народного депутат України ОСОБА_3 та стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його корить моральну шкоду в сумі 100 000 грн. та витрати судового збору.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 грудня 2016 року позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 , яка працює заступником директора міжрегіонального центру професійно-технічної освіти, художнього моделювання і дизайну м.Львова, написала на ім`я народного депутат України ОСОБА_5 листа, в якому розповсюдила відносно позивача, на його думку, недостовірну інформацію. Зазначає, що вся інформацію не відповідає дійсності і порочить його гідність і чесність як доброчесного громадянина і ділову репутацію як керівника навчального закладу, з яким департамент Міністерства освіти України неодноразово укладав трудовий контракт. Вважає, що відповідач недостовірну інформацію повинна спростувати, як перед народним депутатом та і перед колективом навчального закладу, якому була доведена інформація посадовими особами департаменту освіти і науки Львівської облдержадміністрації. Крім того, вважає що своїми неправомірними діями, відповідач ОСОБА_2 завдала йому моральної шкоди, яку він оцінює в 100 000 грн. Вона полягає у душевних стражданнях, яких позичач зазнав у зв`язку з приниженням його гідності та честі. Цей факт підтверджується листком непрацездатності від 21 грудня 2016 року виданого кардіологом, оскільки в нього поступи гіпертонічний криз. Зазначає, що ОСОБА_2 поширювала неправдиву інформацію також в усній формі серед колективу навчального закладу, внаслідок чого позивач ще більше страждає душевно.

21 червня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що дійсно відповідачкою ОСОБА_2 було надіслано лист на адресу Народного депутату України О.Юринець та департамент освіти і науки, щодо неправомірних дій директора Центру Даця ОСОБА_6 та перевищення посадових повноважень, за що йому департаментом освіти було оголошено догану. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю у зв`язку з безпідставністю.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 27.06.2017 року відкрито провадження у справі суддею Лозинським Б.М.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 04.01.2018 року прийнято цивільну справу до свого провадження суддею Ванівським Ю.М.

Ухвалою франківського районного суду м.Львова від 03.07.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та прохав суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засідання позов заперечила, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні такого позову.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в своєму листі на ім`я Народного депутата України Юринець О ОСОБА_7 написала інформацію наступного змісту «матеріальна база кухарського профілю не відповідає методичним вимогам . . . . однак кошти, зароблені учнями, повинні перераховуватися на рахунок навчального закладу, а не оплачувати готівку майстрам. Це створює повну безконтрольність у коштах і не забезпечує повноту поступлень на рахунок закладу, частина цих коштів осідає саме у кишені директора ОСОБА_1 », «директору ОСОБА_1 скоро виповниться 72 роки і людина в такому віці не завжди може приймати адекватні рішення», «Він задався ціллю в будь-якій спосіб пропхати на посаду молодого вчителя, свою родичку ОСОБА_4 , яка не має досвіду в роботі на керівній посаді», «На протязі багатьох років директором «Центру» розбазарюється спонсорська допомога, яку він кожного року збирає при вступі з абітурієнтів від 2-4 тис. грн.», «слід відмітити, що директором кожного року готується пропозиція про преміювання за рахунок спеціального фонду в розмірі середньомісячної заробітної плати окремих працівників, за результатами підготовки цивільного захисту, який проводиться формально і подаються з року в рік одні і ті ж матеріали».

Як роз`яснено у п.п.15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід зазначити, що норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема стаття 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 15, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки для запобігання заворушенням чи злочинам для охорони здоров`я чи моралі для захисту репутації чи прав інших осіб для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Таким чином, обмеження цього права допускається у виняткових випадках та за обов`язковою відповідністю умовам: а) передбачуваності законом конкретного втручання; б) відповідності втручання легітимній меті; та в) за умови необхідності втручання в демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчать про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб.

Судом встановлено, що в своєму листі відповідач ОСОБА_2 виклала інформацію, з якою незгоден позивач, оскільки вважає що розповсюджена інформація безпосередньо його стосується та завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації.

Разом з тим, виходячи зі змісту листа на ім`я народного депутат України ОСОБА_3 , суд вважає, що з метою привернути увагу громадськості, відповідач виразив суб`єктивні оціночні судження щодо позивача ОСОБА_1 , свій особистий погляд про дії позивача, як керівника міжрегіонального центру професійно-технічної освіти, художнього моделювання і дизайну м.Львова, та власну оцінку його поведінки.

Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності.

За такого, викладені у згаданій статті висловлювання не порушують особистих немайнових прав позивача. Вони свідчать про критичну оцінку дій та поведінки позивача і не містять конкретних фактів, а тому у встановлений законом спосіб не можуть бути спростовані.

За відсутності підстав для визнання інформації недостовірною, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10, 59, 209, 212 - 215, 235 ЦПК України, суд,

У х в а л и в

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, витрат судового збору відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Повний текст рішення складено 24 травня 2019 року.

Суддя Ванівський Ю.М.