Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/983/19

19 червня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Флоряк Д.В.,

секретаря Буратчук О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування, про надання права на виїзд за кордон неповнолітньої дитини у супроводі батька без згоди матері, -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом ОСОБА_2 про надання права на виїзд за кордон неповнолітньої дитини у супроводі батька без згоди матері.

Свої вимоги мотивує тим, що 09 серпня 2008 року між ним і відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , який на даний час є учнем 4 класу Ланчинського ліцею імені Юрія Шкрумеляка. Рішенням Надвірнянського районного суду від 15 лютого 2013 року укладений між ними шлюб розірвано. Згідно даного рішення малолітнього сина залишено проживати з матір`ю. Зазначив, що вимоги щодо сплати аліментів при розгляді позовної заяви не ставились. Крім того, вказав, що з 15 жовтня 2016 року він проживає у шлюбі з ОСОБА_5 і від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_6 . 23 квітня 2019 року він звернувся до відповідача ОСОБА_2 рекомендованим листом із повідомленням про вручення про надання йому нотаріально посвідченої згоди на виїзд їхнього спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Турецької Республіки (Туреччина) в період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року з метою оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном. Однак на даний час відповідь на вказаний лист йому не надходила. Вказав, що конкретний проміжок часу у листі він не вказував, оскільки свою відпустку планує на серпень 2019 року і путівку на відпочинок придбає безпосередньо перед відпусткою, однак період перебування за кордоном буде не більше, ніж 10 днів. Вказав, що відповідач знаходиться за кордоном, а саме в Сполучених Штатах Америки, безперервно вже більше двох років. Їхній син на даний час проживає зі своєю бабусею - матір`ю відповідачки, а у вихідні і святкові дні він сина забирає до себе, приділяє час його навчанню та вихованню. Його батьки також беруть активну участь у вихованні онука, зокрема його батько кожного дня відвозить його до школи та забирає з шкоди. Намагаючись отримати згоду від ОСОБА_2 на виїзд їхнього сина за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, він спілкувався з її матір`ю, щоб вона при розмові повідомила про надання такої згоди відповідачку, а остання передала згоду в Україну. Також, їх спільний син ОСОБА_4 неодноразово повідомляв своїй мамі (відповідачці по справі) про те, що має бажання поїхати з ним за кордон на відпочинок, на що, з його слів та слів матері відповідача, ОСОБА_2 повідомила, що така згода коштує більше як 100 доларів США і їй потрібно компенсувати ці витрати, на що він погодився і сказав, що поверне витрачені кошти. Пізніше його син ОСОБА_4 повідомив йому, що при розмові з мамою та сказала, що надасть таку згоду тільки тоді, коли він відпустить його до неї, тобто у Сполучені Штати Америки, на постійне проживання. Однак у відповідачки жодних правових підстав для цього немає, зокрема відповідних документів на проживання та працевлаштування. На його думку, відповідач створює штучні перешкоди у реалізації його батьківських прав, безпідставно не надає згоду на виїзд сина з ним за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, у зв`язку з чим він змушений звертатись до суду за наданням вищевказаного дозволу. Тимчасовий виїзд його сина з ним за кордон відповідатиме його інтересам, забезпечить його відпочинок для покращення здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку та підвищення рівня світогляду. Тому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Турецької Республіки (Туреччини) на період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року в його супроводі без згоди та супроводу матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.4).

Ухвалою судді від 20 травня 2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 23 травня 2019 року у даній цивільній справі залучено службу у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, як представника органу опіки до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явився, подав суду клопотання, в якому просить здійснювати розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з"явилася, подала заяву, в якій не заперечила проти задоволення позову, зазначивши, що надання дозволу на виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде відповідати інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день та час слухання справи була повідомлена завчасно і належним чином, шляхом надсилання судової повістки рекомендованим листом та розміщення оголошення на сайті Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.05.2019 року, заяви про причини неявки чи слухання справи в її відсутність суду не подавала. Відзив на позов також не подавала.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі Bellet v. France Європейський Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.77, 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27січня 1995 року № 57 "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

З наведеного також вбачається, що чинним законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст.ст.153, 157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею.

Ст.155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачем ОСОБА_3 в шлюбі, який між ними розірвано 15 лютого 2013 року згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області (а.с.7-8).

У даному шлюбі в сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час є малолітнім, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. (а.с.9)

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15 лютого 2013 року, малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір"ю.

З відповіді, наданої Надвірнянським районним відділом державної виконавчої служби , вбачається, що згідно книг обліку виконавчих документів переданих державному виконавцю та журналу реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження у Надвірнянському РВ ДВС не перебувають виконавчі документи про стягнення з позивача ОСОБА_1 аліментів.(а.с.13)

23 квітня 2019 року позивачем направлено відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення прохання про надання йому нотаріально посвідченої згоди на виїзд їхнього спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Турецької Республіки (Туреччина) в період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року з метою оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном.(а.с.11-12)

На даний час позивач ОСОБА_1 бажає, щоб його малолітній син поїхав за кордон, а саме в Турецьку Республіку (Туречинну) для оздоровлення та відпочинку, однак не може цього зробити, так як відсутній дозвіл матері на виїзд за кордон малолітнього ОСОБА_4 .

У відповідності до п.2 Протоколу №4 Міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1959 р.), ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод людей. Стаття 3 цього ж Протоколу передбачає, що нікого не може бути позбавлено права в`їзду на територію держави, громадянином якої він є.

Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВР №789-XІІ від 27.02.1991 року норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні, дані щодо обох батьків, вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон в даному випадку не порушує прав ОСОБА_2 , як матері дитини, та вчиняється батьком виключно в інтересах сина ОСОБА_4 .

Таким чином, є всі правові підстави для надання дозволу без згоди матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виготовити проїзні документи для виїзду малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України (Турецька Республіка) та надання дозволу на виїзд за межі України малолітнього сина ОСОБА_4 без згоди та супроводу матері у супроводі його батька ОСОБА_1 , для оздоровлення та відпочинку, на період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року в Турецькій Республіці (Туречинні).

На підставі викладеного, ст.313 ЦК України, ст.154, 155 СК України, ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України", п.16 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", керуючись ст.ст.4, 19, 247, 258, 263-265, 268, 279, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Надати дозвіл виготовити проїзні документи для виїзду малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добротів Надвірнянського району Івано-Франківської області, за межі України в Турецьку Республіку (Туречинну) без згоди його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України.

Дозволити виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добротів Надвірнянського району Івано-Франківської області, без згоди та супроводу матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у супроводі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в Турецьку Республіку (Туречинну) у період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року, з метою оздоровлення та відпочинку.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Флоряк Д.В.