Справа № 361/6361/17
Провадження № 2/361/112/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Латенко Л.П., Смірновій І.В., Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначав, що наказом № 203-к від 20 вересня 2017 року його звільнено з посади заступника начальника управління безпеки ДП «Укрспирт» за угодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України), що не відповідає його заяві про звільнення від 20.09.2017 р. за вхідним № 80, «у зв`язку з організаційно-штатними змінами на Державному підприємстві спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», відповідно до наказу ДП «Укрспирт» № 407 від 19.09.2017 р. «Про внесення змін до штатного розкладу» та користуючись умовами п. 3.2.6 Колективного договору між

роботодавцем і первинною профспілковою організацією ДП «Укрспирт» на 2016 - 2020 роки», тобто передбачено за скороченням штату працівників п. 1ст.40 КЗпП України.

Вважає, що відповідач під час оформлення кадрових документів (прийняття від нього заяви про звільнення, видання наказу та внесення запису у трудову книжку) порушив його трудові права у наступному.

Відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.1994 р., тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

На його вимогу відповідачем не наведено аргументів які вказують, що власником або уповноваженим ним органом перевірено вимоги ст.42 КЗпП України під час попередження про звільнення позивача з роботи. Власником підприємства рішення про ліквідацію підприємства, реорганізацію, перепрофілювання, не приймалось.

У вимогах позивач виходить з того, що при звільнені позивача з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем було допущено порушення вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України (не запропоновано всі наявні на підприємстві вакансії), що є підставою для скасування наказу про звільнення позивача як незаконного, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди; вважає, що є підстави дійти правильного висновку про незаконність звільнення при недоведеності власником факту скорочення чисельності або штату, працівників у зв`язку з такими змінами у структурі підприємства та факту дотримання власником вимог ч.3 ст. 36, ч.2 ст. 40, ст. ст. 42,43,49-2 КЗпП України при звільненні працівника.

Відповідно до положень ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 203 від 20 вересня 2017 року про звільнення його з роботи, поновити його на посаді заступника начальника управління безпеки ДП «Укрспирт», стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

В судове засідання представник відповідача ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, направили до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій позов не визнали.

В поданому до суду відзиві на позов відповідач вказав на те, що він є безпідставним і надуманим, та надав наступні пояснення. Так, 19.09.2017 р. ДП «Укрспирт» було особисто вручено позивачу персональне попередження про скорочення (про що міститься розписка позивача з зазначенням про необхідність часу для прийняття рішення). Разом з персональним попередженням, позивача було ознайомлено з переліком наявних на підприємстві вакантних посад, станом на 19.09.2017 р. Одночасно його було повідомлено про право скористатись п. 3.2.6. Колективного договору між роботодавцем і первинною профспілковою організацією ДП «Укрспирт» на 2016-2020 роки, яким передбачено, що у разі звернення особи, повідомленої про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а також скорочення чисельності або штату працівників, із заявою про звільнення такої особи за угодою сторін, відповідній особі за рішенням керівника підприємства може виплачуватись вихідна допомога. Для можливості отримання вищевказаної виплати заява про звільнення за угодою сторін, має бути подана керівнику підприємства протягом 14 календарних днів з дня повідомлення про наступне вивільнення. 20.09.2017 р. позивачем було власноручно написано заяву на ім`я директора ДП «Укрспирт», в якій ОСОБА_1 просить звільнити його за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі п`яти посадових окладів. Відтак, вбачається, що сторони досягли домовленості щодо звільнення позивача, та виконали всі зобов`язання покладені на них Законом. Натомість вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування наказу № 203-к від 20.09.2017 р. є необгрунтованими.

У зв`язку із значним порушенням процесуальних строків розгляду трудового спору суд вирішив не відкладати судове засідання та розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що згідно із записами у трудовій книжці, виданій на ім`я ОСОБА_1 , останній перебував у трудових відносинах з ДП «Укрспирт» на посаді заступника начальника управління безпеки у період з 18.04.2017 р. по 20.09.2017 р. та був звільнений із займаної посади за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 203 від 20.09.2017 р.

Матеріалами справи підтверджено, що 19 вересня 2017 року ОСОБА_1 вручено персональне попередження № 1-2/133-к від 19.09.2017 р., у якому зазначалося про те, що у зв`язку з організаційно-штатними змінами на ДП «Укрспирт», керуючись статтею 49-2 КЗпП України, його попереджують відповідно до наказу ДП «Укрспирт» «Про внесення змін до штатного розпису» від 19 вересня 2017 року № 477 про наступне вивільнення. Запропоновано іншу роботу на ДП «Укрспирт» з переліком посад та необхідність надання письмової заяви про переведення на запропоновані підприємством посади або про відмову від такого переведення, які надаються до управління персоналу. Повідомлено, що він вправі відмовитися від переведення на запропоновані підприємством посади та розірвати трудовий договір до закінчення двомісячного терміну з дня вручення попередження як на підставах, зазначених у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, так і за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України) або за переведенням на інше підприємство (пункт 5 статті 36 КЗпП України). У випадку перебування у відпустці або тимчасової непрацездатності на день звільнення воно відбудеться одразу після одужання.

Персональне попередження ОСОБА_1 отримав особисто, про що і розписався. В графі «Примітки» позивач зазначив, що йому необхідно час для вивчення та прийняття рішення. Також, матеріалами справи підтверджено, що 19.09.2017 р. позивачу ОСОБА_1 вручено перелік вакантних посад станом на 19.09.2017 р. та пам`ятку, у якій він вказав про те, що ним отримано перелік вакантних посад ДП «Укрспирт» станом на 19 вересня 2017 року. (а.с.38-45).

20.09.2017 р. ОСОБА_1 подав на ім`я т.в.о директора ДП «Укрспирт» Лучечка Ю. М . заяву такого змісту: «У зв`язку з організаційно-штатними змінами на ДП «Укрспирт», відповідно до наказу ДП «Укрспирт» «Про внесення змін до штатного розпису» від 19 вересня 2017 року № 407, маю бажання скористатися умовами пункту 3.2.6. Колективного договору між роботодавцем і первинною профспілковою організацією ДП «Укрспирт» на 2016-2020 роки та прошу звільнити мене за угодою сторін з виплатою вихідної допомоги у розмірі п`яти посадових окладів».

Із змісту заяви про звільнення від 20.09.2017 р. вбачається, що т.в.о директора - радник директора ДП «Укрспирт» Лучечко Ю.М. розглянув заяву позивача та відповідно проставив резолюцію: «До наказу», що свідчить про досягнення між сторонами домовленості та наявність обопільного волевиявлення щодо припинення трудового договору за взаємною згодою (п.1 ст. 36 КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги в розмірі п`яти посадових окладів, згідно з п. 3.2.6 Колективного договору між роботодавцем і первинною профспілковою організацією ДП «Укрспирт» на 2016 - 2020 роки (а.с.12).

Наказом № 203 від 20.09.2017 р. ОСОБА_1 було звільнено із посади заступника начальника управління безпеки ДП «Укрспирт» за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України). Підстава: заява ОСОБА_1 від 20.09.2017 р. З даним наказом позивач ознайомлений того ж дня, що підтверджено його особистим підписом (а.с.13).

В день звільнення 20.09.2017 р. з ОСОБА_1 проведено всі розрахунки, виплачено вихідну допомогу в розмірі 5 посадових окладів (а.с.46).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з підстав припинення трудового договору, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, є угода сторін. Тобто, закон надав право сторонам при припиненні трудового договору за угодою сторін самим установлювати їхні права, обов`язки, а також особливості порядку такого звільнення.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова № 9) зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (п. 8 Постанови №9).

Верховний Суд України на засіданні палати у цивільних справах 26 жовтня 2016 року розглянув справу № 6 - 1269цс 16, предметом якої був спір про скасування наказу про звільнення за угодою сторін, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також дійшов до висновку про те, що однією з підстав припинення трудового договору, є зокрема, угода сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП).

ВСУ вказав, що при розгляді позовних вимог щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника про припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Таким чином, з огляду на зміст вказаних вище норм закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що для припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України сторонам необхідно досягти спільної згоди щодо підстав та умов розірвання трудового договору.

Під час розгляду справи, позивач не заперечував факт отримання трудової книжки, вихідної допомоги в розмірі 5 посадових окладів та розрахункових виплат при звільненні. Не заперечував також, що в день отримання трудової книжки та наказу про звільнення не звертався до відповідача із заявою про анулювання домовленостей щодо припинення трудового договору згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України та не подавав заяв щодо відкликання заяви про звільнення.

Матеріали справи не містять доказів, що заява про звільнення була складена ним внаслідок помилки або примусу. Також, відсутні докази які б вказували про наміри позивача продовжити трудові відносини або бажання розірвати їх у інший спосіб передбачений чинним законодавством.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 був звільнений на підставі, про яку домовився з відповідачем, підписавши та подавши відповідну заяву.

В даному випадку заява позивача про звільнення за угодою сторін від 20.09.2017 р. та прийнятий ДП «Укрспирт» наказ № 203 - к від 20.09.2017 р. в розумінні ст. 76 - 80 ЦПК України є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт досягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо припинення трудового договору за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 36, 233 КЗпП України, статями 3, 4, 76, 80, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Сердинський