КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 355/355/19 Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко К. В.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11832/2019 Доповідач - Гаращенко Д. Р.

06 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

При секретарях Немудрої Ю. П., Гавриленко М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк» (далі - Банк) про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Просила визнати недійсною з моменту укладення договору умову п.1.11 Кредитного договору № Z06.960.70047 (далі - Договір) від 22.11.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «ІДЕЯ БАНК» за якою передбачено, що за обслуговування кредиту Банком позичальник, сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, виключити комісію з Графіку щомісячних платежів за кредитним договором № Z06.960.70047 від 22.11.2017 року., що міститься у пункті 6.1 кредитного договору №Z06.960.70047 від 22.11.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «ІДЕЯ БАНК»; визнати недійсною з моменту укладення договору умову п.6.1 кредитного договору №Z06.960.70047 від 22.11.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «ІДЕЯ БАНК» - «Графік щомісячних платежів за кредитним договором» в частині визначеної в даному «Графіку» комісії, що підлягає до сплати; зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення Кредитного договору № Z06.960.70047 від 22.11.2017 року позивачем ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачену позивачем в сумі цих платежів з погашення заборгованості комісію (плату за обслуговування кредитної заборгованості) в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені мовами кредитного договору № Z06.960.70047 від 22.11.2017 року.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 22.11.2017 року між ОСОБА_1 та акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Z06.960.70047, відповідно до п.1.3. та п.1.4. визначено, що за користування кредитом ОСОБА_1 сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржа банку), станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99%.

Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі «Графік щомісячних платежів»), який передбачено п. 6.1. Кредитного договору.

Мотивуючи недійсність оспорюваних умов кредитного договору ОСОБА_1 посилалася на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та на те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 ,11 липня 2019 року, подала апеляційну скаргу в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість оскільки винесене з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що як наслідок призвело до неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалення незаконного по суті рішення, просила скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року та ухвалити нове рішення в якому первісні позовні вимоги задовольнити.

Апелянт звертає увагу суду на те, що відповідач, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а повивачем сплачується комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч. 1 ст. 18Закону України «Про захист прав споживачів».

Сукупна сума, яка нарахована банком до сплати за таке обслуговування складає 50 % суми, яку позивач отримав в кредит.

Так, зокрема «Комісія за обслуговування» за весь період кредитного договору складає: 28 045, 68 грн., що становить половину суми виданого кредиту.

Таким чином Судом не було досліджено умови даного кредитного договору.

На обґрунтування своїх доводів апелянт зазначила наступне:

22.11.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ІДЕЯ БАНК» було укладено кредитний договір. Відповідно до умов Договору Банк надає ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 56 200,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж ( у разі наявності), а ОСОБА_1 зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентами платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно умов цього Договору.

Так, мені було надано кредитні кошти, відповідно до умов Договору.

Умовами договору п.1.3. та п.1.4. визначено, що за користування кредитом Позивач сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржа банку), станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99%.

Відповідно до п. 1.11. За обслуговування кредиту Банком Позичальник (Позивач) сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах - визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно п.2.1 договору Позивач повертає кредит разом з процентами за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 22 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів.

Так, апелянтом сплачено кошти в сумі: 38 292,00 грн.

14.01.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Банку з приводу отримання кредитних канікул по оплаті кредитних коштів, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, однак Банк, відмовив в такому прохані, та звернув увагу про неухильність дотримання графіку платежів.

04.02.2019 року ОСОБА_1 отримала вимогу від Банку про сплату простроченої заборгованості.

З цієї вимоги вона довідалась про суму заборгованості. Проаналізувавши дану вимогу, вважає, що даний Договір порушує її права, як споживача, виходячи з положень ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки договір містить умову про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту банком, але включення такої умови в текст договору суперечить вимогам Закону, так як банки не мають права встановлювати платежі за послуги, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо).

На обґрунтування своїх доводів також зазначає, що відповідно до п. 1.11. За обслуговування кредиту Банком Позичальник (Позивач) сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах - визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно п.2.1 договору, за обслуговування кредиту банком, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначеним згідно Графіку щомісячних платежів. Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 22 дня/числа кожного місяця згідно Графіку погашення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 6.1. Договору зазначено графік щомісячних платежів за кредитним договором та визначено графу «Комісія».

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.11.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір № Z06.960.70047, відповідно до п.1.3. та п.1.4. визначено, що за користування кредитом Позивач сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржа банку), станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління Банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99%.

Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі «Графік щомісячних платежів»), який передбачено п. 6.1. Кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

На момент укладення позивачем кредитного договору набрали чинності Закон України «Про споживче кредитування» та відповідні зміни до Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких не забороняється встановлення комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця.

З огляду на зазначене, не може бути застосовано і правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.12.2018 року у справі № 695/3474/17, оскільки кредитний договір, справа щодо якого переглядалася у касаційному порядку, було укладено до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» та відповідних змін до Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8 Основного Закону України).

Регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановленні ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до вимог апеляційної скарги скаржник просить визнати недійсними умови п.1.11 та п.6.1Договору.

Відповідно до змісту кредитного Договору укладеного між сторонами, умови п. 1.11 передбачають наступне.

«За обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахункам Позичальника із використання засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника»; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі - «Графік щомісячних платежів»)».

Відповідно до укладеного між сторонами договору, Графік щомісячних платежів передбачений умовами п. 6.1 Договору.

Вивчаючи умови кредитного договору , колегія суддів прийшла до висновку, що комісія за обслуговування кредиту, майже вдвічі перевищує розмір відсотків кредиту.

Колегія суддів встановила, що загальна сума відсотків по кредиту, відповідно до умов кредитного договору становить 14 958,58 грн.

Загальна сума комісії по кредиту, відповідно до умов кредитного договору становить 28 045, 31 грн.

Очевидним є,те що сума комісії значно перевищує відсотки за кредитом. Що є несправедливими умовами даного договору.

Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 ЦПК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Відповідно до Рішення Конституційного суду від 20.11 2011 року, Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Банк у своєму відзиві на апеляційну скаргу вказав, що з 10.06.2017 року, набрав чинності Закон України про «Споживче кредитування» від 15.11.2016 року, відповідно до положень якого, п.4 ч. 1 ст. 1 передбачає, що загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Також Банк у своєму відзиві зазначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Колегія суддів уважно дослідила доводи апеляційної скарги, відзиви на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції, зміст кредитного договору, інші документи наявні в матеріалах справи.

Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» на час украдення кредитного договору (далі - Закон), договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до Закону, Стаття 11 передбачає умови надання інформації протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Системний аналіз даних норм, дає підстави вважати, що Банк може встановлювати комісію за обслуговування кредиту, проте, існує ряд послуг,які Банк повинен надавати безоплатно.

Відповідно до умов п.1.11 кредитного договору, послуги, щодо надання інформації повинні надаватися споживачу безоплатно, відповідно до положень передбачених Законом.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

Зі змісту кредитного договору, укладеного між сторонами, неможливо визначити та встановити за які саме послуги надані банком, встановлено комісію, тобто,відповідно до умов п.1.11 банк надає інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахункам Позичальника із використання засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника»; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором (далі - «Графік щомісячних платежів»)». Проте не встановлено конкретна ціна кожної з послуги.

Відповідно до Графіка щомісячних платежів, зазначена сукупна вартість комісії з розрахунком на кожен місяць.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», що діяв на момент укладення договору, Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень даної статті, Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Передбачений ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

В своєму рішенні Конституційний Суд України від 10 листопада 2011 р. № 15-рп/2011, дійшов висновку, що положення Закону України «Про захист прав споживачів», спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому стаття 11 даного Закону, передбачає, щоцей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що її дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку

укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Згідно ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, визначено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу на користь банку, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Надання грошових коштів за укладення кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою , що підлягає сплату позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику.

Колегія суддів вважає, що умови п.1.11 та 6.1 укладеного договору належить визнати недійсними.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати недійсним умови п.1.11 та п. 6.1 кредитного договору № Z06.960.70047 від 22.11.2017 року та зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул.. Валова, 11 МФО 336310; ) здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; податковий номер НОМЕР_1 ) коштів за комісію визначену в «Графіку щомісячних платежів за кредитним договором».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль