П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 357/3568/18

Номер провадження № 22-ц/824/7190/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Кошель Б. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності за законом,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності за законом від 06 листопада 2013 року, видане державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області на ім`я ОСОБА_1 , після смерті її матері ОСОБА_3 , реєстраційний номер №2-5168, на квартиру АДРЕСА_1 , та належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане ВАТ «Росава» 20 квітня 1998 року, зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 11 травня 1998 року за реєстром 11158 в книзі 101.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , у результаті чого відкрилася спадщина, а 05 травня 2009 року Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 162/2009.

Із заявами про прийняття спадщину звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , між якими виник спір щодо спадкового майна.

Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 04 червня 2010 року усунуто ОСОБА_2 від права спадкування за законом, у зв`язку з ненаданням допомоги спадкодавці, коли остання знаходилась в безпорадному стані. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2010 року скасовано вищевказане рішення та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

06 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину, та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , та на недоотриману пенсію за квітень 2009 року у розмірі 631 грн. 60 коп.

14 березня 2015 року до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину майна після смерті матері та надала рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2010 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2010 року.

17 березня 2015 року Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області звернулась з запитом до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо касаційного оскарження вищевказаного рішення, у результаті чого останній стало відомо про відмову ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження.

У зв`язку з вищезазначеним нотаріусом було вирішено викликати спадкоємців та скасувати видані свідоцтва, видати нові право власності на спадщину спадкоємців у рівних частинах.

Спадкоємці двічі запрошувались 20 травня 2015 року та 12 червня 2015 року, однак відповідач не з`явилась жодного разу, а відтак у нотаріуса немає можливості скасувати видані свідоцтва з подальшою видачею нових про спадкування обома спадкоємцями в рівних частинах.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року (а.с. 209-214) позов задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 листопада 2013 року, видане державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, на ім`я ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_3 , реєстраційний номер 2-5168 на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, 15 березня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що не може бути визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 листопада 2013 року на ім`я ОСОБА_1 , оскільки вона, ОСОБА_1 , є єдиною рідною донькою спадкодавця ОСОБА_3 .

Крім того, як в матеріалах спадкової, так і цивільної справи відсутні належні докази тих обставин, що їй, ОСОБА_1 направлялись листи (запрошення) про те, щоб вона з`явилась до нотаріальної контори для скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 травня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

20 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив адвоката Матюшенкова Д. В. в інтересах ОСОБА_2 з відповідним підтвердженням його надсилання іншим учасникам справи, з кого зокрема вбачається, що відповідач мала право на спадкування лише Ѕ частини майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а тому видане 06 листопада 2013 року свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 підлягає скасуванню.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник позивача - адвокат Матюшенков Д. В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської областіу судове засідання не з`явився. Разом з тим, на адресу суду надійшла заява, з якої вбачається, що нотаріальна контора повідомлена про дату та час розгляду справи та просить розглядати справу без участі представника останньої, ухвалити судове рішення на розсуд суду.

У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення скаржника та її представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 75).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №162/2009 після її смерті залишилось спадкове майно, що складається із квартири АДРЕСА_1 та недоотриманої пенсії за квітень 2009 року у розмірі 631 грн. 60 коп.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є її доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які звернулись із заявами про прийняття спадщини 05 травня 2009 року та 29 вересня 2009 року відповідно.

ОСОБА_1 двічі, а саме 02 жовтня 2009 року та 03 грудня 2010 року зверталась до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області з заявою, у якій просила не видавати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки вона має намір звернутися до суду (а.с. 112).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2010 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 , усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 (а.с. 118 - 119).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2010 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2010 року було скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову (а.с.120 - 121).

06 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у результаті чого її було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 (а.с 10) та свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію за квітень 2009 року у розмірі 631 грн. 60 коп. від 06.листопада 2013 року.

У відповідь на запит Другої Білоцірківської міської державної нотаріальної контори Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було надіслано копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 08 квітня 2011 року про відмову ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження (а.с. 168).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 27 лютого 2012 року відмовлено у допуску справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 08 квітня 2011 року.

У результаті встановлених обставин, державним нотаріусом було вирішено викликати спадкоємців та у відповідності до ст.ст. 1300-1301 ЦК України скасувати видані свідоцтва та видати нові на двох спадкоємців у рівних частинах.

20 травня 2015 року були направлені на листи про запрошення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з`явитись 12 червня 2015 року о 14 год. 00 хв. для оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 172).

12 червня 2015 року були зроблені повторні запрошення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з`явитись 26 червня 2015 року о 14 год. 00 хв. на оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 173).

Обидва листи були отримані ОСОБА_1 , проте на зазначений час як 12 червня 2015 року, так і 26 червня 2015 року з`явилась лише ОСОБА_2

08 квітня 2009 року ОСОБА_2 звернулась до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, натомість отримала роз`ярення державного нотаріуса Мельничук М. В. про те, що у зв`язку з неявкою спадкоємця, а саме ОСОБА_1 , що отримала свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , у нотаріуса не було можливості скасувати видані свідоцтва та видати нові в рівних частинах обом спадкоємцям за законом (а.с. 174, 177).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювань позивачем свідоцтво було видано лише на ім`я відповідача ОСОБА_1 , котра за змістом вказаного свідоцтва успадкувала все майно спадкодавця, у тому числі квартиру АДРЕСА_1 , а діючим законодавством не передбачено можливості самостійного скасування нотаріусом виданих ним попередньо свідоцтв.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці першої-п`ятої черг).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк тривалістю у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування, за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

За правилами ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й з інших підстав, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є її доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які мають право на спадкування за законом. У подальшому останні звернулись з заявами про прийняття спадщини в межах строків, встановлених спадковим законодавством.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2010 року ОСОБА_2 було усунуто від права на спадкування. Разом з тим, у результаті апеляційного перегляду дане рішення було скасовано. Однак, 06листопада 2013 рокудержавним нотаріусом було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно.

Незважаючі на запрошення державного нотаріуса, ОСОБА_1 не з`являється до нотаріальної контори, у зв`язку з чим останній позбавлений можливості скасувати свідоцтво на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_1 , та видати нові на двох спадкоємців у рівних частинах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої щодо наявності підстав для задоволення позову та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 , оскільки і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги, які звернулись з заявами про прийняття спадщини в установленому законом порядку.

Висновок суду першої інстанції стосовно того, що строк позовної давності розпочинає перебіг з 12 червня 2015 року, з часу, коли відповідач не з`явилась на запрошення нотаріальної контори відповідає дійсним обставинам справи. А враховуючи, що позивач звернулась до суду 02 квітня 2018 року, що підтверджується копією конверту, строк позовної давності не пропущено.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 є єдиною дочкою спадкодавця, були нею ж спростовані під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Щодо стосується посилання останньої про ненаправлення їй запрошень нотаріальної контори, то в матеріалах справи містяться копії даних листів, а тому воно не відповідає дійсним обставинам справи на не впливає на законність оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 21 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О. В. Шахова