Справа № 299/1007/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Чучки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Виноградівського районного суду від 07 серпня 2018 року (у складі судді Бак М.Д.) за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у квітні 2018 р.

Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.08.2011 р. усього в розмірі 51 132,14 грн., яка складається із:

2 662,69 грн. - заборгованість за кредитом;

41 761,65 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом;

3 796,75 грн. - заборгованість по пені та комісії;

500 грн. - штраф (фіксована частина);

2 411,05 грн. -штраф (процентна складова) та вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку» складає між відповідачем і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, однак відповідач не виконувала належним чином узятих на себе зобов`язань унаслідок чого станом на 28.02.2018 р. у відповідача утворилася заборгованість усього в розмірі 51 132,14 грн.

На момент звернення позивача до суду, відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за кредитним договором і заборгованість за ним не погашає.

Рішенням Виноградівського районного суду від 07 серпня 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-відповідач уклав кредитний договір, а саме договір приєднання із позивачем. Позичальник був ознайомлений і згодний із умовами надання банківських послуг і був згодний із тим, що його заява разом із Умовами надання банківських послуг складає між позичальником і Банком кредитний договір;

-письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику;

-відсутність підпису позичальника на Умовах і правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений із ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами і відсутність заборгованості. Підпис відповідача, який той постановив на заяві позичальника свідчить про повну згоду позичальника з умовами кредитування і отриманням кредиту саме на таких умовах;

-позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку у сумі 4000 грн. і користувався кредитним лімітом Банку, що підтверджується випискою по руху коштів і прослідковується у розрахунку заборгованості. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд дійшов висновку, що позивач не надав документи, які згідно з підстав пред`явленого позову утворюють договір приєднання із відповідачем. Відтак, обставина укладення між сторонами договору не доведена.

При цьому встановив, що на обґрунтування позову позивач посилається на укладення договору приєднання із відповідачем, надання відповідачеві можливості розпоряджатися кредитними коштами, невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредиту та виникнення у зв`язку з цим заборгованості. Договір утворюють заява відповідача, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» і «Тарифи Банку».

На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивач подав наступні письмові докази: розрахунки заборгованості за договором № б/н від 23.08.2011 р., укладеним із ОСОБА_1 , станом на 28.02.2018 р. (а.с.5,6,52,53), витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.9).

Додані до позовної заяви копія анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7) та копія довідки про умови кредитування (а.с.8) нечитабельні, копія витягу з Умов і правил надання банківських послуг (а.с.10-33) - на російській мові.

Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» при відсутності інших доказів, в тому числі щодо отримання відповідачем кредитної картки, є неналежним доказом. Розрахунки заборгованості відповідача не є достатніми доказами для підтвердження факту виникнення договірних відносин.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач не надав документи, які згідно з підставами пред`явленого позову утворюють договір приєднання із відповідачем.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції через невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Банк на обґрунтування своїх доводів надав заяву позичальника на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту від 23 серпня 2011 р. (а.с.7). Ця заява підписана позичальником. Відповідач її не оспорювала, суд першої інстанції її недійсність не встановив, а тому вона є належним доказом, що підтверджує укладення кредитного договору та отримання відповідачем коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Такі діїзумовили виникнення у обох сторін кредитного договору взаємних прав та обов`язків.

Підписуючи довідку про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», позичальник погодилася із усіма фінансовими умовами надання такого кредиту, зокрема,щодо пені, штрафу та іншого (а.с.8,9).

Підписавши заяву про намір отримати кредит і довідку про умови кредитування, позичальник погодилася із «Умовами та правилами надання банківських послуг» (а.с.10-33), що в сукупності дає змогу дійти висновку про укладення між Банком і відповідачем кредитного договору.

Також позивачем було подано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.08.2011 р., укладеним між Банком і ОСОБА_1 станом на 28.02.2018 р. (а.с.52-53).

Суд першої інстанції досліджував указані документи, проте надав їм дещо хибну оцінку, не об`єктивну, а це призвело до помилкового висновку про те, що обставина укладення між сторонами договору не доведена.

У суді апеляційної інстанції Банком також було подано низку письмових доказів, які підтверджують виникнення між сторонами взаємних прав і обов`язків, зокрема:

-виписку по картці за період із 24.12.2013 р. по 09.11.2018 р. (а.с.94-96);

-довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н);

-довідку про карту (№ НОМЕР_1 ) із датою відкриття 23.08.2011 р., із терміном дії по 01/15, яка була видана ОСОБА_1 для обслуговування кредитного договору № б/н.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується, що ОСОБА_1 узяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість, яка не погашена. Відповідач не спростувала наданого Банком розрахунку заборгованості, на судові засідання як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не з`являлася.

Згідно з положеннями ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з вимогами ст. 610,611 ч.1 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Як видно з матеріалів справи, позивач довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Натомість, відповідач не спростувала доводів позивача.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України, а позов - задоволенню як обґрунтований і доведений.

Судові витрати в сумі 2 643 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України належить присудити позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1, 549, 550 ч.1, 610, 611 ч.1, 634 ч.ч.1, 2, 1049 ч.1, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 263, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381,382,383,384,389 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити. 2.Рішення Виноградівського районного суду від 07 серпня 2018 року скасувати. 3.Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити. 4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.08.2011 р. усього в розмірі 51 132, 14 (п`ятдесят одна тисяча сто тридцять дві) грн., яка складається із: 2 662,69 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. - заборгованості за кредитом; 41 761,65 (сорок одна тисяча сімсот шістдесят одна) грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 796,75 (три тисячі сімсот дев`яносто шість) грн. - заборгованість по пені та комісії; 500 (п`ятсот) грн. - штраф (фіксована частина); 2 411,05 (дві тисячі чотириста одинадцять) грн. - штраф (процентна складова) та 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. у відшкодування судового збору. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 19 червня 2019 р.

Судді: