КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/1047/19 головуючий у суді І інстанції: Майбоженко А.М.
провадження №22-ц/824/8305/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року, постановлену у складі судді Майбоженко А.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просила суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1112427,74 гривень.

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить у подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Тому позивач ОСОБА_3 просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно ОСОБА_2 , а саме на:

нежитлове приміщення, загальною площею 52,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109;

земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею: 0,0153 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109.

Також заявник просив суд заборони суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно: державну реєстрацію права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 , зокрема: торговельний павільйон, загальною площею 149,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна: 532681.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на: нежитлове приміщення загальною площею 52,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, що належить на праві власності ОСОБА_2 ; земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею: 0,0153 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, що належить на праві власності ОСОБА_2 .Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії щодо розпорядження часткою у спільній сумісній власності щодо об`єкту нерухомого майна: торгівельного павільйону, загальною площею 149,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна: 532681. В решті заявлених вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції. Вказує, що судом першої інстанції не було досліджено співмірність виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам. Крім того, вказує, що судом не було ураховано, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року у справі №756/3115/17 було накладено арешт на магазин по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом апеляційної інстанції строк не надала.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що між сторонами дійсно існує спір, і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду та ефективний захист прав позивача. При цьому, частково задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив із забезпечення балансу інтересів позивача, відповідача та співвласника майна, з метою уникнення порушення прав такого співвласника.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у січні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просила суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1112427,74 гривень (а.с.2-5).

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно ОСОБА_2 , а саме на: нежитлове приміщення, загальною площею 52,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109; земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею: 0,0153 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109. Також заявник просив суд заборони суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно: державну реєстрацію права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2 , зокрема: торговельний павільйон, загальною площею 149,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна: 532681 (а.с.8-13).

В обґрунтування заяви позивачОСОБА_3 вказала, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить у подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на: нежитлове приміщення загальною площею 52,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, що належить на праві власності ОСОБА_2 ; земельну ділянку, кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею: 0,0153 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, що належить на праві власності ОСОБА_2 . Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії щодо розпорядження часткою у спільній сумісній власності щодо об`єкту нерухомого майна: торгівельного павільйону, загальною площею 149,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна: 532681. В решті заявлених вимог - відмовлено (а.с.16-18).

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником нежитлове приміщення загальною площею 52,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10, а також земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею: 0,0153 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, в судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат відповідача підтвердила зазначені обставини.

Встановлено, що оціночна вартість нежитлового приміщення загальною площею 52,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10, складає 430427,00 гривень.

Ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею: 0,0153 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, складає 155221,00 гривень.

Доказів, які б спростовували указану вартість майна матеріали справи не містять.

Встановлено, що торгівельний павільйон, загальною площею 149,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна: 532681, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - дружині відповідача.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, і доходить висновку про співмірність заходу забезпечення позову (арешту) із заявленими позивачем вимогами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, урахував предмет позову, і дотримався принципу співмірності.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам, оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Указаним спростовуються твердження скаржника про те, що судом першої інстанції не було досліджено співмірність виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам.

Встановлено, що між сторонами дійсно існує спір, а тому невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, і не вбачає підстав для задоволення заяви у частині заборони вчиняти певні дії суб`єктам державної реєстрації, тощо, оскільки накладення арешту на нерухоме майно чи його частку є перешкодою для відчуження такого майна та відповідно проведення реєстраційних дій щодо реєстрації такого майна за іншою особою.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року у справі №756/3115/17, якою було накладено арешт на магазин по АДРЕСА_2 , відхиляються апеляційним судом, оскільки позивач не просив, а суд не розглядав питання накладення арешту на указаний об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «19» червня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк О.І. Сліпченко