Справа № 521/1730/19
Провадження № 2/521/2006/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кіліян О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

29.01.2019р. позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що він з 11.04.2017р. працював на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України». Наказом № 469-к від 27.11.2018р. він був звільнений із займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Підставами для такого звільнення були: доповідна записка начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» Реймана В.А. від 26.11.2018р., акт щодо відсутності позивача на робочому місці в кабінеті № 104 за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська,1 23.11.2018р., акт щодо відсутності позивача на робочому місці в кабінеті №104 за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1, 26.11.2018р., рапорт старшого інспектора відділу внутрішньої безпеки апарату управління Гураля О.Ю. від 26.11.2018р. Позивач зазначає, що його звільнення є незаконним, оскільки відсутність позивача на робочому місці зумовлена поважною причиною а саме його перебування в цей час на лікарняному з 20.11.2018р. по 29.11.2018р.

Крім того, вказував, що позивачу не повідомили про його звільнення, не надали до цього часу наказ про звільнення, трудову книжку та не провели розрахунок. Про своє звільнення позивач дізнався 15.01.2019р., коли на електронну адресу його адвоката, до якого за правовою допомогою звернувся позивач, були направлені документи з копією наказу про звільнення. Таким чином саме з цього часу позивачу стало відомо про підстави та дату його звільнення.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив поновити йому строк на оскарження наказу №469-к від 27.11.2018р. про звільнення позивача з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України»; визнати протиправним та скасувати наказ №469-к від 27.11.2018р. про звільнення позивача з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України»; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України»; стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27.11.2018р. до дня поновлення на роботі, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумів 150000грн. та судові витрати.

В подальшому представник позивача уточнив свої позовні вимоги та просив, крім раніше заявлених позовних вимог про поновлення строку на оскарження спірного наказу, визнання протиправним та скасування наказу №469-к від 27.11.2018р. про його звільнення, поновлення його на раніше займаній посаді; стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000грн., стягнути з відповідача на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27.11.2018р., що станом на 13.03.2019р. складає 170234 грн. до дня поновлення, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 27500грн. та витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити., надавши докази та розрахунок надання правової допомоги на загальну суму 34700грн.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши свій відзив, а також клопотання про застосування наслідків пропуску строків на звернення до суду із зазначеним позовом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку зібраним доказам, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 наказом №321-к від 06.04.2017р. було прийнято на посаду заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» з 11.04.2017р., визначено місце його роботи за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , встановлено випробувальний термін два місяці, про що мається запис в трудовій книжці позивача а також підтверджується копією наказу від 06.04.2017р. (а.с.10-14).

Згідно п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Наказом в.о. голови ДП «Адміністрація морських портів України» Р.Вецкаганс №469-к від 27.11.2018р. позивача звільнено з роботи із займаної посади 27.11.2018р. за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. (а.с.15)

Підставою для звільнення позивача з роботи стали: доповідна записка начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» Реймана В.А. від 26.11.2018р., акт щодо відсутності позивача на робочому місці в кабінеті №104 за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1, 23.11.2018р., акт щодо відсутності позивача на робочому місці в кабінеті №104 за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1, 26.11.2018р., рапорт старшого інспектора відділу внутрішньої безпеки апарату управління Гураля О.Ю. від 26.11.2018р.

В матеріалах справи є копія доповідної записки начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» Реймана В.А. від 26.11.2018р. з якої вбачається, що ним зафіксовано відсутність на робочому місці 23.11.2018р. та 26.11.2018р. заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління Корольова А.В. а також відсутність мобільного зв`язку з ним з 23.11.2018р. В цій доповідній записці він просить розглянути питання щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за порушення умов п.4 ст.40 КЗпП (за прогул без поважної причини) (а.с.16)

Також в матеріалах справи наявні акти відсутності позивача на робочому місці в кабінеті №104 за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1 від 23.11.2018р. та 26.11.2018р. (а.с.17-18)

Рапортом старшого інспектора ВВБ О. Гураль від 26.11.2018р. на ім`я начальника відділу підтверджено відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 20.11.2018р., причину відсутності на робочому місці встановити неможливо у зв`язку з відсутністю мобільного зв`язку з ОСОБА_1 з 23.11.2018р. (а.с.19)

В матеріалах справи наявні акти від 20.11.2018р., 21.11.2018р., 22.11.2018р. та 27.11.2018р., якими зафіксовано відсутність заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» Корольова А.В. з невідомих причин на робочому місці у каб. №104 по вул. Ланжеронівській, 1 в м. Одесі, а також відсутність входу до території підприємства. (а.с.89-92)

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

26.11.2018р. ДП «АМПУ» на адресу голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників ДП «АМПУ» направлено подання про надання згоди на звільнення заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» Корольова А.В. за прогул без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.93)

27.11.2018р. листом первинної профспілкової організації працівників ДП «АМПУ» повідомлено, що на засіданні профспілкового комітету ППОП ДП «АМПУ», яке відбулося 26.11.2018р., прийнято рішення щодо виключення заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» Корольова А.В. із членів ППОП ДП «АМПУ» у зв`язку з чим згода виборного органу профспілкової організації на його звільнення не потрібна. (а.с.94)

27.11.2018р. позивачу на дві адреси направлено листа, в якому повідомлялося про його звільнення згідно наказу ДП «АМПУ» від 27.11.2018р. №469-к за прогул без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з чим йому необхідно з`явитися до апарату управління ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1 для отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом ДП «АМПУ» від 27.11.2018р. №469-к «Про звільнення». (а.с.95)

Як стверджував позивач в судовому засіданні, він жодного листа не отримував.

Представник відповідача вказував, що ці листи дійсно не були вручені позивачу, однак доказів на підтвердження того, що дійсно ці листи були направлені на зазначені адреси та повернулися не врученими не надав.

В матеріалах справи наявна копія лікарняного листа, з якого вбачається, що ОСОБА_1 дійсно з 20.11.2018р. по 28.11.2018р. знаходився на лікарняному листі з діагнозом «ГРВІ» та повинен був стати до роботи 29.11.2018р. (а.с.9)

Позивач в судовому засіданні вказував, що про те, що він знаходиться на лікарняному він повідомив начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» Реймана В.А.

Листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Одеської міської ради від 26.02.2019р. адвоката позивача ОСОБА_2 повідомлено, що ОСОБА_1 з 28.11.2018р. по 10.12.2018р. дійсно перебував у денному стаціонарі КНП «ЦПМСД №10» ОМР та з 10.12.2018р. по 28.12.2018р. на амбулаторному лікуванні. Діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій скроневої ділянки зліва. Рублені рани лівої надбрівної дуги. Гематома періорбітальної та скулової ділянки. 28.12.2018р. виписаний у задовільному стані.(а.с.41)

Також в матеріалах справи є довідка приймального відділення КУ «Одеський обласний медичний центр» №160, з якої вбачається, що ОСОБА_1 24.11.2018р. в 13.30 год. поступив в приймальне відділення з діагнозом закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій лівої скроневої області (а.с.43)

Таким чином, у суду немає сумнівів того, що позивач у день звільнення дійсно перебував на лікарняному, що є поважною причиною невиходу на роботі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Згідно ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.77,81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує, те що відповідач за весь період розгляду справи не надав суду безспірних доказів того, що позивач був відсутній на своєму робочому місці з 20.11.2018р. по 27.11.2018р. без поважних причин, а тому вважає, що таке звільнення позивача з посади є незаконним.

Стосовно посилань представника відповідача про пропуск передбаченого законодавства місячного строку на звернення до суду із зазначеним позовом суд зазначає наступне.

Згідно статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Представник відповідача у своєму запереченні на відповідь на відзив зазначав, що позивач був обізнаний з наказом ДП «АМПУ» від 27.11.2018р. №469-к про його звільнення за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, оскільки 05.12.2018р. подав електронну декларацію (перед звільненням), про що надав роздруківку із Сайту: Єдиний Державний реєстр Декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на що позивач надав пояснення, що він чув про те, що його було звільнено, однак з наказом про звільнення його не ознайомили, трудову книжку не видали та розрахунок при звільненні не здійснили. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що з наказом ДП «АМПУ» від 27.11.2018р. №469-к про звільнення за прогул під підпис позивача не було ознайомлено.

Таким чином посилання представника відповідача про те, що позивач, подаючи електронну декларацію про доходи у грудні 2018р., був обізнаний про своє звільнення є безпідставними.

У відповідності до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Таким чином, виходячи з викладеного суд вважає за можливе поновити позивачу строк на оскарження наказу №469-к від 27 листопада 2018 року про його звільнення з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З урахуванням цього суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі підлягають задоволенню.

До матеріалів справи також долучена довідка про середньоденний заробіток позивача за вересень та жовтень 2018р. який становить 2433,20 грн. в день. ( а.с.111)

Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з дати звільнення 27.11.2018р. до дати постановлення рішення суду 21.06.2019р. включно в загальному складає - 140 робочих днів, з яких: 3 роб. дні - листопад 2018р., 20 роб. днів - грудень 2018 року, 21 роб. день січень 2019 року, 20 роб. днів лютий 2019 року, 20 роб. днів березень 2019 року, 20 роб. днів - квітень 2019 року, 22 роб. дні травень 2019року, 14 роб. днів червень 2019 року, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заробітна плата за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 340648грн. (140 днів х 2433,20грн.=340648 грн.).

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд погоджується із доводами позивача, що незаконне звільнення призвело до негативних емоцій, стресу, додаткових зусиль в організації життя, пов`язаних із необхідністю звернення до суду, втрати впевненості в завтрашньому дні.

Виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості та з урахуванням обставин справи, суд вважає, що компенсація моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача у розмірі 2000 грн.

У відповідності до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2018р. між позивачем та адвокатом Попелюком В.М. укладено договір про надання правової допомоги а також додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги. Адвокатом Попелюком В.М. надано акти приймання-передачі наданих послуг від 29.01.2019р. на суму 19100 грн., 26.02.2019р. на суму 8400 грн. та від 01.04.2019р. на суму 7200 грн., копії адвокатських запитів, а також копії квитанцій до прибуткових касових ордерів про сплату позивачем 34700 грн. в якості оплати за надання правничої допомоги. (а.с.24-28,39,122-123)

Зазначені докази відповідачем не спростовані, іншого розрахунку представником відповідача не надано, а отже вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню.

Разом з тим, представником позивача було надано квитанції від 13.03.2019р. про сплату судового збору на суму 2250 грн. за вимоги про стягнення моральної шкоди та на суму 1978 грн. 24 коп. за вимоги про стягнення середнього заробітку та витрат на правничу допомогу (27500 грн.) за період з 27.11.2018р. по 13.03.2019р.

Також представником позивача надано квитанції від 12.08.2019 р. про доплату 275 грн. та 1233,60 грн. за вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 14.03.2019р. по 12.06.2019р. (62 дні х 2433,20 =1508,60грн.)

Однак суд зазначає, що позивач у своєму позові заявив вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 150 000 грн., а отже 1% від цієї суми становить не 2250 грн., яку сплатив позивач, а 1500 грн.

Таким чином відповідача на користь позивача підлягає стягнення судового збору в сумі 4986,84грн. (275 +1233,60 +1978,24+1500=4986,84грн.)

Також суд вважає стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в сумі 1536,80 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю.

Керуючись п.4 ст.40, ст.ст. 232-235, 237-1 КЗпП України, ст.23 Цивільного кодексу України, ст.ст.76-78, 81, 137,141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження наказу №469-к від 27 листопада 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Визнати протиправним та скасувати наказ №469-к від 27 листопада 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (, місце знаходження 04070, м. Київ, пл. Контрактова, 10а) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Одеса АДРЕСА_4 ) середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 340648 (триста сорок тисяч шістсот сорок вісім) грн., моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) грн., витрати на правничу допомогу в сумі 34700 (тридцяти чотири тисячі сімсот) грн., а також судовий збір в сумі 4986 (чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) грн. 84 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (, місце знаходження 04070, м. Київ, пл. Контрактова, 10а) на користь держави судовий збір в сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

В частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місячного платежу допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 24 червня 2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН