Справа № 621/683/19
Пр. № 2/621/591/19
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання Акулова А.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

представники позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

представник відповідача Браславська О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

20.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 додаткові витрати на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн. на місяць; Стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_6 в сумі 5089 грн., разово, які були понесені. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом даної цивільної справи.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.12.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який був зареєстрований Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 162. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_5 , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14.12.2016 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_4 звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.12.2017 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 відмовлено. 15.03.2018 року постановою апеляційного суду Харківської області вказане рішення змінено та зменшено аліменти з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, стягнутих за рішенням Змїївського районного суду Харківської області від 14.12.2016 року, до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2018 року до досягнення дитиною повноліття». Змінюючи судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_8 , в зв`язку з чим, у відповідності до ст.192 СК України, є підстави для зменшення розміру вже стягнутих аліментів. При цьому, апеляційний суд в своїй постанові послався на можливість звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідач ОСОБА_4 сплачує аліменти у розмірі 950 грн. на місяць, однак, дана сума не є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини ОСОБА_6 та не відповідає мінімальному розміру, встановленому статтею 182 СК України. На даний час ОСОБА_9 навчається у школі, відвідує гуртки, потребує належного харчування, оновлення гардеробу, канцелярських товарів тощо. Всі витрати на дитину складають для позивача порядку 5000 грн. на місяць. Крім того ОСОБА_1 самостійно несе додаткові витрати у зв`язку зі станом здоров`я дитини. Так, неповнолітня донька ОСОБА_9 має захворювання очей, знаходиться під диспансерним наглядом окуліста Змїївської ЦРЛ, знаходиться на диспансерному обліку ОДКЛ № 1. Їй рекомендована постійна очкова корекція, а також курси апаратного лікування. В зв`язку з таким станом здоров`я, дитина потребує підвищеного догляду матері. Крім того, дитина потребує постійного медичного втручання, а саме гострої необхідності періодично відвідувати лікарняні заклади, перебувати в лікарні при проходженні реабілітації, з наявною хворобою, позивач несе витрати на відвідування медичних установи, які знаходяться в іншому місті, оплачує кошти за прийом лікаря, вартість медикаментозного лікування та обстеження дитини.

Вирішуючи питання розміру участі батька у додаткових витратах на дитину ОСОБА_1 також просила суд звернути увагу на той факт, що на її утриманні перебуває хворий на цукровий діабет батько, який переніс 2 інфаркти, та хвора матір пенсіонер, яка перенесла 2 інсульти.

Розрахунок майбутніх додаткових матеріальних витрат на дитину позивачем додано до позовної заяви.

При цьому, відповідач ОСОБА_4 займається підприємницькою діяльністю та отримує дохід від такої діяльності, є власником рухомого та нерухомого майна.

Що стосується додаткових матеріальних витрат на дитину, що понесені, ОСОБА_1 надала розрахунок вартості медичних послуг, отриманих ОСОБА_10 у зв`язку із захворюванням очей. Крім того дитина з 28.04.2018 року по 01.05.2018 року знаходилась на лікуванні в Зміївській ЦРЛ, де їй було встановлене захворювання щелепи та влітку 2018 року їй було встановлене 2 пластини до щелепи.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники адвокати Поліканов А.М., Маслова О.В. на задоволенні позовної заяви наполягали в повному обсязі, посилаючись на можливість відповідача нести додаткові витрати на утримання доньки.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, свої інтереси довірив представляти адвокату Браславській О.А., яка у судовому засіданні вказала, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення 1/2 вартості понесених додаткових витрат на дитину консультації лікаря 14.03.2019 року, в іншій частині позову просить відмовити. Так, до суду надано письмовий відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивачем не надало жодного доказу, який би підтверджував, що єдиним варіантом лікування хвороби очей доньки є її лікування поза межами України, на території Російської Федерації у м. Нижній Новгород. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що в Україні відсутні можливості для проведення лікування очей доньки ОСОБА_11 за вказаним діагнозом захворювання очей. Що стосується вартості лікування дитини в Зміївській ЦРЛ в період з 28.04.2018 року по 01.05.2018 року, то фактично позивач не займалась лікуванням доньки. Саме за наполяганням відповідача, батька дитини, ОСОБА_12 була госпіталізована 28 квітня 2018 року в дитяче відділення Зміївської ЦРЛ з діагнозом гострий бронхіт. Медичні препарати на лікування доньки купував особисто відповідач, але позивач 01 травня 2018 року забрала хвору дитину з лікарні. Щодо лікування щелепи ОСОБА_1 також не надано жодних доказів наявності такого захворювання та необхідності проведення такого лікування. Крім того, представник відповідача вказувала на те, що позивач також є матеріально забезпеченою та має можливість і зобов`язана нести матеріальні витрати на утримання дитини. ОСОБА_4 також не погоджувався із підставами для стягнення витрат на правову допомогу.

Представник позивача ОСОБА_2 надав суду письмові заперечення на відзив, в яких зазначив, що ОСОБА_4 було достеменно відомо про наявність у ОСОБА_5 захворювання очей та необхідність проведення лікування саме за кордоном, оскільки саме м. Новий Новгород є лікар, який проводить лікування без оперативного втручання. Що стосується лікування щелепи ОСОБА_1 виявила у дитини ознаки неправильного прикусу з приводу чого звернулася до лікарів у м. Харкові, де було дитину оглянуто та встановлено пластини. Позивачем також було надано детальний розрахунок додаткових витрат на дитину в майбутньому та обґрунтовано необхідність доставки дитини до медичних закладів не на суспільному транспорті. Представник позивача зазначав, що відповідач умисно занижує показники своїх доходів та приховує факт зайняття підприємницькою діяльністю, який встановлений в ході іншої цивільної справи. З приводу стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу ОСОБА_2 посилався на чинне законодавство, численну судову практику судів України та ЄСПЛ. Отже, представник позивача стверджував, що наявні всі підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 копія Свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 176 (а.с. 9).

ОСОБА_5 , 2009 року народження, проживає разом із ОСОБА_1 (а.с. 17).

Встановлено, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_11 .

25.07.2017 року ОСОБА_4 звернувся до Зміївського районного суду Харківської області із позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, у задоволенні якого рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.12.2017 року було відмовлено (а.с. 10-12).

Проте, постановою апеляційного суду Харківської області вказане рішення змінено та зменшено аліменти з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, стягнутих за рішенням Змїївського районного суду Харківської області від 14.12.2016 року, до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-16).

Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Позивачем надано документи про наявність у дитини ОСОБА_6 захворювання очей, а саме діагноз: Гіперметропія середнього ступеня, складний гіперметролічний астигматизм, рефракційна амбліолія середнього ступеню, узгоджувальна косоокість, що сходиться альтернуюче обох очей. ОСОБА_5 знаходиться на диспансерному огляді окуліста Змїївської ЦРЛ, на диспансерному обліку ОДКЛ №1 (а.с. 33-36).

ОСОБА_5 рекомендована постійна очкова корекція, а також курси апаратного лікування. Відповідно до довідки ЛПЦ «Неболейка», ОСОБА_9 була обстежена 14.03.2019 року дитячим лікарем-офтальмологом, встановлений діагноз та рекомендовано глеонто-оптичного (апаратного) лікування не менш ніж 2 рази на рік (а.с. 32).

Позивачем надано суду розрахунок додаткових витрат на дитину, які будуть понесені в майбутньому (а.с. 64-65).

Судом враховано той факт, що ОСОБА_4 є здоровою, працездатною особою, має стабільний заробіток, при цьому, відповідач на утримання має інших осіб, зокрема малолітню дитину від іншого шлюбу.

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у якості додаткових витрат на утриманні дитини, які будуть понесені в майбутньому, достатньою буде сума у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 разово понесених додаткових витрат суд зазначає, що сума, яка підлягає стягненню, становить 3139 грн., яка складає 1/2 частину понесених позивачем витрат.

Так, ОСОБА_1 надано суду належні докази підтвердження фактично понесених витрат на утримання дитини ОСОБА_6 , пов`язані з перебуванням на лікуванні у м. Нижній Новгород та перебування на консультації в ЛПЦ «Неболейка» (а.с. 18-28, 30, 32).

При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення суми у розмірі 1700 грн. (витрати на встановлення пластин) + 250 грн. (рентген) = 1950 грн., оскільки позивачем не підтверджено належних чином їх понесення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 також необхідно стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 10500 грн.

Так, стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року

№ 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані необхідні та належні докази, які, зокрема, і були представлені ОСОБА_1 суду, позивачем дотримано вимоги ст. 137 ЦПК України.

Отже, понесені ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Керуючись Конституцією України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), ст.ст. 150, 180, 185 СК України, ст.ст. 13, 76-82, 137, 141, 263, 265, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. 00 к. додаткових витрат на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 разово понесені додаткові витрати на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 3139 (три тисячі сто тридцять дев`ять) грн. 00 к.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті правової допомоги за послуги адвоката у розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 до Державного бюджету України (стягувач Державна судова адміністрація України) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 к., які перерахувати на рахунок отримувача 6001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 червня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , код платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий: