Справа № 204/984/19
Провадження № 2/204/793/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал» про стягнення заробітної плати, -

В С ТА Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал»: заборгованість по заробітній платі за період з 01 листопада 2018 року по 12 грудня 2018 року в сумі 3 071 грн. 50 коп.; заборгованість за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 6 399 грн. 75 коп.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, що на дату подання позову складає 8 397 грн. 15 коп.; компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 12 грн. 98 коп.; моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що з 07.07.2014 року по 12.12.2018 року він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал» на посаді головного технічного керівника із супроводу замовлень, з посадовим окладом 4 500 грн. Щомісячно відповідач здійснював позивачу нарахування сум заробітної плати та виплачував їх, однак перестав здійснювати їх в повному обсязі з 01.11.2018 року та до часу звільнення - 12.12.2018 року. Згідно виданої позивачу за місцем роботи під час звільнення довідки № 86/18 від 12.12.2018 року заборгованість по заробітній платі станом на 12 грудня 2018 року становить 3 071 грн. 50 коп., заборгованість за невикористані дні щорічної відпустки 6 399 грн. 75 коп., а разом 9 471 грн. 25 коп. Крім того, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (станом на 07 лютого 2019 року 51 день затримки у виплаті) складає за розрахунками позивача 8 397 грн. 15 коп. Компенсація за порушення строків виплати заробітної плати 12 грн. 98 коп. Також, у зв`язку зі значною затримкою заробітної плати позивач відчуває моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, вимушений економити на харчуванні та вказане негативно впливає на відносини у його родині. Вважає, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 5 000 грн. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В судовому засіданні встановлено, що з 07 липня 2014 року ОСОБА_1 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал» на посаді головного технічного керівника із супроводу замовлень (назву посади було змінено з «головний спеціаліст із супроводу замовлень» на «головний технічний керівник із супроводу замовлень» на підставі наказу № 41-2018-П від 18.09.2018 року), що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 11-15).

Згідно наказу № 85-К/2018 від 10 грудня 2018 року ОСОБА_1 12 грудня 2018 року було звільнено з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що у трудовій книжці ОСОБА_1 12 грудня 2018 року було зроблено відповідний запис.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно положень статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з довідки № 86/18 від 12 грудня 2018 року, виданої позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал» (а.с. 16), посадовий оклад ОСОБА_1 становив 4 500 грн. Заборгованість із заробітної плати на 12.12.2018 року становить 3 071 грн. 50 коп., заборгованість за 53 невикористані календарні дні щорічної відпустки станом на 12.12.2018 року становить 6 399 грн. 75 коп., а загальна заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал» перед ОСОБА_1 станом на 12.12.2018 року 9 471 грн. 25 коп.

Однак, разом з тим, позивач наголошує, що відповідач не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, та фактично повний розрахунок з позивачем відповідач не провів й досі. При цьому, будь-яких доказів від відповідача щодо розміру заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 до суду не надходило.

Тому, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 071 грн. 50 коп., а також заборгованість за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 6 399 грн. 75 коп.

Щодо позовних вимог про компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд виходить з наступного.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

У статтях 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Отже, на підставі зазначених вимог закону відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини його доходів, яка обчислюється відповідно до пункту 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року.

Відповідно до положень ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Держкомстату України № 5 від 13 січня 2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, яка детально визначає структуру заробітної плати та те, вбачається, що індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати входять до фонду додаткової заробітної плати. Останні не обмежені позовною давністю і підлягають стягненню за весь період заборгованості.

Що стосується індексу інфляції, то розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Тому розрахунок індексу інфляції повинен бути здійснений до 30.04.2019 року включно, оскільки індекс інфляції за травень 2019 року ще невідомий.

Оскільки відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач на момент звільнення позивача не здійснив виплати всіх сум, що належать позивачу, то суд вважає, що слід компенсувати втрату частини доходів починаючи з 01.01.2019 року.

Індекс інфляції за даними Держкомстату України за період з 01 січня 2019 року по 30 квітня 2019 року складає: у січні 2019 року 101,0%, у лютому 2019 року 100,5%, у березні 2019 року 100,9%, у квітні 2019 року 101,1%.

Загальний індекс інфляції за вищезазначений період складає 103,5 %.

Таким чином, сума індексу інфляції за період з 01.01.2019 року по 30.04.2019 року становитиме: (3 071 грн. 50 коп. х 103,5 % / 100 %) 3 071 грн. 50 коп. = 107 грн. 50 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 12 грн. 98 коп., а суд враховуючи положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати саме у розмірі, який просить позивач - 12 грн. 98 коп.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 12 грн. 98 коп. також підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 8 397 грн. 15 коп. суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України від 24 березня 1995 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Однак, розрахунки середнього заробітку, що наведені позивачем у позовній заяві, не підтверджені жодними належними, достовірними та достатніми доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Жодних доказів, які б підтверджували розмір отриманої позивачем заробітної плати за останні два відпрацьованих місяці, які передували звільненню, стороною позивача суду не надано, як не надано і жодних доказів на підтвердження кількості фактично відпрацьованих позивачем протягом двох місяців робочих днів. Документів, які б підтверджували графік роботи позивача у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал» матеріали справи також не містять.

Будь-яких клопотань про витребування доказів позивач до суду також не подавав.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вищевикладене позбавляє суд можливості здійснити розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

За таких обставин, оскільки позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 8 397 грн. 15 коп. не доведені належними та допустимими доказами, враховуючи, що суд не може збирати докази з власної ініціативи, а позивач клопотань про витребування доказів не подавав, що позбавляє суд можливості здійснити розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., суд виходить з наступного.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Так, стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із невиплатою йому при звільненні заробітної плати.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує те, що невиплата позивачу заробітної плати сталась з вини відповідача, що порушує його законні права та інтереси, а також враховує той факт, що з вини відповідача позивач був позбавлений грошових коштів та у зв`язку з цим зазнав негативних емоцій та стресу, а також був вимушений докласти додаткових зусиль для свого матеріального забезпечення.

Враховуючи встановлені обставини, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним та нічим не доведеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 3 071 грн. 50 коп., заборгованість за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 6 399 грн. 75 коп., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 12 грн. 98 коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн., а всього 9 984 грн. 23 коп.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 47, 94, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал» (адреса місцезнаходження: м. Київ, Кловський узвіз, буд. 8-Б, ) про стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал» на користь ОСОБА_1 суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 3 071 грн. 50 коп., заборгованість за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 6 399 грн. 75 коп., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 12 грн. 98 коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн., а всього 9 984 грн. 23 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерне Бюро Франке Інтернешенал» на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Допустити по справі негайне виконання рішення в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська