Справа № 490/4708/18
н/п 2/490/1057/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

І. Вступна частина

18 червня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Подзігун Г.В., за участю секретаря судових засідань Нірши Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ІІ. Описова частина

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати кредитний договір укладений 13.04.2006 року від його імені з ПАТ КБ «Приватбанк» недійсним.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у жовтні 2012 року йому стало відомо, що 04.05.2006 року він, начебто, уклав з відповідачем ПАТ КБ "Приватбанк" в смт. Березанка кредитний договір та отримав кредитну картку, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 5000 грн. Оскільки договір про надання банківських послуг у формі заяви на відкриття карткового рахунку він не укладав, ніяких документів не підписував, ніякої кредитної картки та грошових коштів по ній не отримував, 18.10.2012 року він звернувся до Миколаївського регіонального управління ПАТ КБ "Приватбанк" з письмовою заявою про проведення розслідування. Однак в цьому йому фактично було відмовлено. У зв`язку з цим 18.01.2013 року позивач звернувся до ЧЧ Березанського РВ УМВС України в Миколаївській області з відповідною заявою, за якою було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000035 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 362 КК України.

Крім того, позивач зазначив, що також здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, у якому встановлено, що в період з 2005-2007 років управляючий відділенням «Березанське Центральне» Миколаївського РУ ЗАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом підробки документів та введення у автоматизовану систему «Приват-48» завідомо неправдивої інформації, зловживаючи своїм службовим становищем, оформив на мешканців Березанського району Миколаївської області, без отримання від них згоди, 484 кредитних картки на загальну суму 124244,25 грн.

За таких обставин, враховуючи, що такий кредитний договір він з відповідачем не укладав та не мав такого наміру, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір від 13.04.2006 року укладений від його імені з ПАТ КБ «Приватбанк».

Представник відповідача подав відзив по позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнав у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що посилання позивача на те, що він не підписував кредитний договір не підтверджено належними доказами в розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України, а посилання на те, що договір підписано від його імені невідомою особою ґрунтується на припущенні та вказує на порушення з боку позивача вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Також представник відповідача зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). За такого, суд повинен відмовити у задоволенні позову про визнання правочину недійсним, оскільки наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою суду від 11.06.2018 року відкрито провадження за вказаним позовом і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.10.2018 року витребувано з:

-ПАТ КБ "Приватбанк" заяву позивача про відкриття рахунку на його ім`я від 04.05.2006 року та інші документи, що стосуються укладення кредитного договору;

-ТОВ «ОЙЛТРАНСТЕРМІНАЛ» заяву про прийняття його на роботу в якості оператора пульта управління та його заяву на відпустку;

-Березанської державної нотаріальної контори заяви про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-Заводського районного у місті Миколаєві відділу ДРАЦС його заяву про укладення шлюбу від 02 вересня 2005 року;

-Березанського районного центру зайнятості заяви подані ним за 2001 рік.

Ухвалою суду від 22.01.2019 року у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі на час її проведення було зупинено.

14.02.2019 року надійшло клопотання судового експерта Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Солдатова М.А. в якому експерт просив: вказати де саме в документі «Заявление» від 13.04.2006 року знаходяться досліджувані підписи (у яких графах, після/перед якими словами), надати уточнення щодо можливості використання в якості порівняльного матеріалу умовно-вільних зразків почерку та підпису від імені ОСОБА_1 у різних заявах до суду та клопотаннях, надати вільні зразки підписів та почерку позивача за період 2003-2009 р.р. та для його виконання було повернуто матеріали цивільної справи 490/4708/18. Вказане клопотання було передано Подзігун Г. В. 25.02.1019року.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року провадження було поновлено та справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 21.03.2019 року клопотання експерта було задоволено, надано уточнення щодо місцезнаходження досліджуваних підписів та можливості використанні вказаних умовно-вільних зразків та зупинено провадження на час проведення експертизи.

13.05.2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов висновок експерта №19-229 від 25.04.2019 року, а також матеріали цивільної справи №490/4708/18, які передані судді Подзігун Г. В. 14 травня2019 року.

Ухвалою суду від 15.05.2019 року провадження було поновлено та справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі.

Враховуючи заяви учасників судового розгляду, суд вважає за можливе розгляд справи провести за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи документів.

ІІІ. Мотивувальна частина

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Згідно даних дослідженої судом Заяви від 13.04.2006 року підписаної від імені ОСОБА_1 , 13.04.2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом. 04.05.2006 року ОСОБА_1 отримав вказану кредитну картку (а.с.9).

18.10.2012 року позивач звернувся до Миколаївського регіонального управління ПАТ КБ "Приватбанк" з письмовою заявою, в якій пояснив, що йому стало відомо про відкриття на його ім`я кредитної картки, проте такої картки він не отримував та не користувався грошовими коштами, відповідно просив провести службове розслідування (а.с. 10).

Проте, 19.10.2012 року представником відповідача позивачу було повідомлено, що на його ім`я укладено кредитний договір зобов`язання по якому не виконуються, та з метою повернення кредиту банком ініційована та буде проводитися претензійно-позовна робота в судовому порядку. Крім того, позивачу було роз`яснено право звернутися до правоохоронних органів з заявою про факт укладення кредитного договору на його ім`я у результату шахрайських дій третіх осіб (а.с. 11).

У зв`язку з цим 18.01.2013 року позивач звернувся до ЧЧ Березанського РВ УМВС України в Миколаївській області з відповідною заявою. Відповідно до Витягу з кримінального провадження №000035, 19.01.2013 року, за заявою ОСОБА_1 від 18.01.2013 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено дані про те, що в 2006 році, невідома особа з метою привласнення коштів шахрайським шляхом уклала кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» на його ім`я та отримала кредитну картку на рахунку якої знаходилося 5 000 грн. (а.с. 12-15).

Згідно даних, що містяться у Витягу з кримінального провадження №000035, в період з 2005-2007 років управляючий відділенням «Березанське Центральне» Миколаївського РУ ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою привласнення та заволодіння чужим майном, шляхом підробки документів та введення у автоматизовану систему «Приват-48» завідомо неправдивої інформації, зловживаючи своїм службовим становищем, оформив на мешканців Березанського району Миколаївської області, без отримання від них згоди, 484 кредитних картки на загальну суму 124244,25 грн. (а.с.12).

Відповідно до Виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ідентифікаційний код та дата якого співпадають з даними позивача, за ним рахується заборгованість перед відповідачем у розмірі 34 584 грн.83 коп. (а.с.35-47).

Відповідно до висновку експерта №19-229 від 25.04.2019 року, підпис в графі «Подпись» та в графі «Вклад «Копилка» («Пенсионный накопительный» - для пенсионных карт)» в документі «Заявление» про відкриття рахунку на ім`я ОСОБА_1 від 13.04.2006 року виконано не самим ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 159-170).

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД

Частина 1 статті 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 статті 5 ЦПК України: здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 13 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 статті 19 ЦПК України: суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 76 ЦПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частина 1 статті 15 ЦК України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 статті 15 ЦК України: кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 статті 16 ЦК України: кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частина 1 статті 205 ЦК України: правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частина 2 статті 207 ЦК України: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 215 ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина 1 статті 638 ЦК України: договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1 статті 640 ЦК України: договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частина 2 статті 640 ЦК України: якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Стаття 1046 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 1 статті 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 2 статті 1054 ЦК України: до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Пунк 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі - Постанова): не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

ОЦІНКА СУДУ

Як вбачається з матеріалів позову, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на те, що кредитний договір від 13.04.2006 року з відповідачем він не укладав та будь-яких кредитних коштів за вищевказаним договором він не отримував.

Загальні норми визнання цивільно-правового договору укладеним наводяться в ч. 1 ст. 638 ЦК України, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

Статтею 640 ЦК України встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним. Тобто, крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або щодо виконання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів. У першому випадку йдеться про консенсуальні договори, у другому про реальні.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

В абзаці третьому п. 8 Постанови зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Зазначене свідчить про те, що вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, суди в кожному конкретному випадку повинні з`ясовувати момент укладення договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Тобто, до відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики, а отже і кредитний договір, вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

З огляду на вказані положення закону договір позики, а отже і кредитний договір, є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов`язку позичальника повернути грошові кошти.

Такої ж правової позиції щодо визначення моменту укладення договору дотримується Верховний Суд України в постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами фактично виникло боргове зобов`язання, оскільки, як вбачається з виписки про рух коштів за картковим рахунком позивача, банком фактично були перераховані кошти на рахунок, а протягом періоду з 2006 року по листопад 2007 року кошти знімалися та поверталися на рахунок.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України правочин є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 3, 5 та 6 ст.203 ЦК. У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з невідповідністю його вимогам частин 3 і 5 ст.203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до висновку експерта №19-229 від 25.04.2019 року, підпис в графі «Подпись» та в графі «Вклад «Копилка» («Пенсионный накопительный» - для пенсионных карт)» в документі «Заявление» про відкриття рахунку на ім`я ОСОБА_1 від 13.04.2006 року виконано не самим ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 159-170).

Посилання позивача на те, що спірний договір про надання кредиту ним не підписувався також підтверджується заявою позивача на ім`я керуючого ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.10.2012 року (а.с. 10) та витягом з кримінального провадження №000035 (а.с. 12-15).

Встановлене свідчить про відсутність волевиявлення позивача на укладення кредитного договору і, як наслідок, про відсутність досягнення сторонами домовленості щодо всіх істотних умов такого договору. Також матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем дій, спрямованих на виникнення правовідносин з ПАТ КБ «Приватбанк» щодо укладення кредитного договору. Вказані вище обставини є підставою для визнання спірного договору недійсним.

За такого, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., а також витрати за проведення судової експертизи у розмірі 5 491 грн. 20 коп. (а.с. 4-6, 176).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесений судовий збір та витрати на проведення експертизи.

Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ІV. Резолютивна частина

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір у формі заяви на відкриття карткового рахунку від 13.04.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. та витрати на проведення судової експертизи у розмірі 5 491 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.06.2019 року.

СУДДЯ Г.В. ПОДЗІГУН