Справа № 755/6536/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

за участі секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Півовар М.В.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представники відповідача - адвокати Головатенко О.С. та Цуперяк В.П.,

представник третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду, відшкодування за знищення автомобіля, - 15 690,00 грн.,та моральну шкоду, у зв`язку з моральними стражданнями та знищення майна позивача, - 40000,00 горн., та розподілити судові витрати, що є предметом позову.

15 травня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

22 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов та долучених до відзиву документів, які стосуються предмету позову. (а.с.37-44)

05 липня 2018 року представник позивача - адвокат Півовар М.В. подала до суду відповідь на відзив на позов, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та на підставі наявних у справі доказів. (а.с.76-83)

02 липня 2018 року представник позивача - адвокат Півовар М.В. подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви позивач просив суд: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, відшкодування за знищення автомобіля, - 20571, 68 грн., та моральну шкоду, у зв`язку з моральними стражданнями та знищення майна позивача, - 40000,00 горн., та розподілити судові витрати». (а.с.107-110)

09 липня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залучення до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову.(а.с.120-121)

11 липня 2018 року представник відповідача - адвокат Головатенко О.С. подав до суду заперечення на відповідь на відзив.

02 серпня 2018 року представник позивача - адвокат Півовар М.В. подала до суду пояснення на заперечення на відповідь на відзив. (а.с.125-131)

13 вересня 2018 року представник відповідача - адвокат Головатенко О.С. подав до суду письмові пояснення. (а.с.139-141)

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити, пояснив, що 11 червня 2017 року в місті в м. Києві по вул. Бажова, навпроти заїзду до житлового будинку №3, автомобіль марки «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2105» н.з. НОМЕР_2 , яким керував позивач, який рухався, по проїзній частині вул. Бажова, зі сторони вул. Червоноткацької в бік б- ру . Верховної Ради.Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2105» н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , дружина позивача, отримала тілесні ушкодження. За вироком Дніпровськогорайонного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення вироку становить 5100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відповідач мав поліс обов`язковогострахування цивільно-правової відповідальностівласник транспортних засобів, укладений з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Галицька», позивач отримав від страхової компанії страхове відшкодування в розмірі 13000,00 грн., однак цих коштів недостатньо для придбання нового транспортного засобу, що спонукала позивача звернутись з цим позовом до суду до відповідача як особи, яка визнана виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, та відповідно до вимог цивільного законодавства зобов`язаний відшкодуватизаподіяну матеріальну шкоду.

Також, позивач вважає, що відповідач має відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка оцінюється позивачем в розмірі 40000,00 грн., обґрунтовуючи заявлені в цій частині вимоги, посилається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, у зв`язку з чим він не може використовувати його за призначенням, під час ДТП в машині перебувала дружина позивача, яка отримала тілесні пошкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні, потребує реабілітації, тому всі ці обставини вплинуло на його психо-емоційний стан, він перебуває в стані постійного хвилювання за здорове дружини, згідно норм чинногозаконодавства має право на відшкодування моральної шкоди.

Представник позивача - адвокат Півовар М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, додатково пояснив, що дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля позивача та транспортного засобу, яким керував відповідач, за вироком суду відповідача визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, вирок суду не оскаржувався та набравзаконної сили. Відповідач не визнає заявлені вимоги в повному обсязі, оскільки позивач отримав від страхової компанії страхове відшкодування за шкоду заподіяну його майну, також відразу після аварії відповідач передав кошти в розмірі 1700,00 доларів США в якості відшкодування заподіяної шкоди сім`ї Наполових , попередньо ця сума була погоджена з позивачем, який вимагав компенсації за пошкоджений автомобіль та виходив власне із суми коштів необхідних для придбання нового транспортного засобу, тому на думку відповідача, позивач отримав повне відшкодування понесених витрат, підстави для задоволення позову відсутні. Відповідач наголосив, що вони з дружино ю є особамипохилого віку, додаткових доходів, крім пенсії, не мають, дружина тяжко хворіє, на її лікування витрачають всі заощадження сім`ї, тому в силу свого тяжкого матеріального становища позивач не спроможний сплатити позивачу заявлені суми, крім тих коштів, які вже були сплачені.

Представник відповідача - адвокат Головатенко О.С.та Цуперяк В.П., в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових пояснень, які викладено в письмовій формі та приєднано до справи.

Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, правом подати письмові пояснення по суті предмету спору не скористались.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої - п`ятої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої та четвертої статі 28 Кримінально-процесуального кодексу України особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільній позов якої залишився без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 01 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення вироку становить 5100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Як встановлено судом в мотивувальній частині вироку суду: «11 червня 2017 року, приблизно о 10 год. 20 хв., в м. Києві по вул. Бажова, навпроти заїзду до житлового будинку №3, автомобіль марки «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2105» н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався, по проїзній частині вул. Бажова, зі сторони вул. Червоноткацької в бік б- ру . Верховної Ради.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2105» н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , 1959 р.н., отримала тілесні ушкодження.

Під час руху водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 2.3.б)., 10.2. Правил дорожнього руху України, а саме:

- п.2.3.б). ПДР України: "Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі";

- п. 10.2. ПДР України: "Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає".

Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_2 , виразилось в тому, що він 11.06.2017 року приблизно о 10 год. 20 хв. керуючи технічно справним автомобілем марки «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи на дорогу з дворової території, від житлового будинку №3 по вул. Бажова, в бік б-ру. Верховної Ради, в м. Києві, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу транспортним засобам, що рухались по ній, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2105» н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який в той час рухався по проїзній частині вул. Бажова, ближче до правого краю дороги, зліва на право, в попутному напрямку по ходу руху автомобіля марки «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 , зі сторони вул. Червоноткацької в бік б- ру . Верховної Ради, зі швидкістю приблизно 40 км/год. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2105» н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , 1959 року народження, отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 971/Е від 05.07.2017 р.:«Дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 11.06.2017 року у гр. ОСОБА_4 , 1959 р.н., мали місце такі ушкодження: закрита травма хребта у вигляді компресійних переломів тіл 3, 4, 6-го грудних хребців.

Таким чином, між подіями транспортної травми від 11.06.2017 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно висновку експерта №12-1/1502 від 24.07.2017 встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля марки «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинен був керуватися вимогами пункту 10.2 Правил дорожнього руху України, у якого експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 10.2 Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідності дій водія автомобіля марки «Fiat Doblo» н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , вимогам пункту 10.2 руху України. В діях водія автомобіля марки «ВАЗ 2105» н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається.

Дана ДТП виникла з вини водія ОСОБА_2 , котрий порушив вимоги п.п. 2.3.б), 10.2 Правил дорожнього руху України».

Частиною 3 ст.12 та частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом положень п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. (п.9.1, 9.2, 9.4 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)

Як з`ясовано судом, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Галицька», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АК/1583972, строк дії полісу - з 24 жовтня 2016 року до 23 жовтня 2017 року, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 100 000,00 грн., за шкоду заподіяну здоров`ю - 200 000,00 грн., розмір франшизи «0». (а.с.47)

12 червня 2017 року ОСОБА_2 повідомив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 11 червня 2017 року по вул. Бажова у місті Києві за участі забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «FiatDoblo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2

15 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав до ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» заяву про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ-21051», державний номер НОМЕР_2 .

Згідно Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди №05С/06/17 від 12 липня 2017 року, складеного спеціалістом ГАЛавтоекспертиза Прокіпчуком Р.А. , на замовлення ПрАТ СК «Галицька», визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ-21051», державний номер НОМЕР_2 , без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складових (70%) та ПДВ, складає 28618 грн. 20 коп.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 36.2 ст.36 Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», з урахуванням заяви потерпілого, досягнуто згоди про розмір страховоговідшкодування в сумі 13 000,00 грн., у зв`язку з чим 20 березня 2018 року складено страховий акт та розрахунок на виплату страхового відшкодування і згідно платіжного доручення №10657 від 20 березня 2018 року ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ-21051», державний номер НОМЕР_2 , в сумі 13 000,00 грн.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до аналізу загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань, закріплених в частині 1 ст.1166 ЦК України, можливо зробити висновок про те, що вказана правова норма містить правило про загальний (генеральний) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення), яке поділяється на такі складові: 1) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв`язок між двома першими елементами, г) вина завдавача шкоди. І лише доведеність сукупності вказаних вище елементів настання деліктної відповідальності може бути правовою підставою для відшкодування шкоди.

Відповідно до положень статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму («ліміт відповідальності страховика» у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента та потерпілого.

Аналогічні правові висновки Верховний Суд України висловив у постановах від 23 грудня 2015 року та 18 травня 2016 року.

Як роз`яснено у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Виходячи з предмету позову, позивачем заявлено вимоги про відшкодування за рахунок відповідача матеріальної шкоди в розмірі 20571,68 грн., визначена позивачем як різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ-21051», державний номер НОМЕР_2 , що складає 33571,68 грн., та ринковою вартістю автомобіля до ДТП - 28618,20 грн., після ДТП - 15618,20 грн., визначених на підставі Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди №05С/06/17 від 12 липня 2017 року, складеного спеціалістом ГАЛавтоекспертиза Прокіпчуком Р.А., на замовлення ПрАТ СК «Галицька», за вирахуванням суми виплаченого страхового відшкодування - 13 000,00 грн., при цьому сам факт заподіяння матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не заперечується відповідачем, що зумовлює виникнення між сторонами спору цивільно-правових відносин, які пов`язані з відшкодуванням шкоди в порядку, визначеному ст. 1194 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції країни та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003 року.

Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003. № 142/52092, передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу.

З урахуванням викладеного, проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в якій зазначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

При вирішення даного спору в частині визначення розміру заподіяної шкоди власнику автомобіля, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження суми, яку реально витратив позивач для здійснення відновлювального ремонту автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, тобто підтвердження фактичного розміру шкоди (товарні чеки, акти виконаних робіт, які б підтверджували суму, яку власник автомобіля реально витратив на ремонт та обсяг робіт, які виконані), або ж докази, які б могли підтвердити перелік та вартість робіт, необхідних для ремонту пошкодженого автомобіля, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, як не доведена позивачем і загалом неможливість відновлення зазначеного транспортного засобу.

Позивач не подав доказів, з яких би можна було встановити стан належного йому автомобіля «ВАЗ-21051», державний номер НОМЕР_2 , станом на день ДТП, період його експлуатації після аварії, умови його експлуатації та утримування.

Також, позивач не довів, що після дорожньо-транспортної пригоди до дати звернення з цим позовом до суду - 22 квітня 2018 року, транспортний засіб не міг отримати додаткові ушкодження в ході його утримання та експлуатації, а у відповідності до положень ч.6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як зясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, згідно Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди №05С/06/17 від 12 липня 2017 року, складеного спеціалістом ГАЛавтоекспертиза Прокіпчуком Р.А. , на замовлення ПрАТ СК «Галицька», ринкова вартість автомобіля «ВАЗ-21051», державний номер НОМЕР_2 , на час дорожньо-транспортної пригоди складала 28618,20 грн., а вартість відновлювального ремонту складала 33571,68 грн., за взаємною домовленістю між ПрАТ СК «Галицька» та ОСОБА_1 , потерпілою стороною, сторони дійшли згоди щодо визначеннястрахового відшкодування в розмірі 13000,00 грн., в даному випадку ремонт пошкодженого автомобиля є экономично необґрунтованим, оскільки витрати на його ремонт перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, тому з урахуванням встановених судом обствин та обсягу доказів, які надано позивачем на підтвредження заявлених позовних вимог, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України)

Згідно частини другої - п`ятої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог частини другої, четвертої та п`ятої ст.23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1168 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як роз`яснено у п. 17-1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи з правил статей 4, 5 ЦПК і статей 28, 49, 50 Кримінально-процесуального кодексу України потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров`я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред`явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або у порядку цивільного судочинства.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Згідно зі ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілому відшкодовується моральна шкода в розмірі не більшому 5% ліміту, зазначеного в п. 9.3 ст.9 Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винним в скоєні ДТП. Крім того, позивач обґрунтовує розмір моральної шкоди, у тому числі і з підстав шкоди заподіяної його життю і здоров`ю внаслідок ДТП.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована вирішується залежно від висловленої ним згоди на таке відшкодування, у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик.

З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, яка оцінена позивачем в розмірі 40 000,00 грн, є недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач, як потерпілаособа, не звертався до страхової компанії безпосередньо із вимогою відшкодувати моральну шкоду, на підтвердження заявлених вимог в цій частині позивач посилається лише на сам факт дорожньо-транспортної пригоди за наслідками якої пошкоджене майно - транспортний засіб, належний позивачу, однак доказів, які свідчать про психічний стан позивача після дорожньо-транспортної пригоди, станздоров`япотерпілого, інші фактори, які потребують доказування в межах даного спору та впливають на підстави та визначення розміру заподіяної шкоди, суду не надано, протягом розгляду справи судом неодноразово роз`яснювалось позивачу та представнику позивача їх право надати докази та скористатись правом заявити клопотання про їх витребування, однак сторона позивача обмежилась доказами, які долучено до позовної заяви.

Разом з тим, суд приймає як доказ відшкодування заподіяної моральної шкоди розписку ОСОБА_4 , дружини позивача, датованої 07 липня 2017 року щодо отримання повного відшкодування моральної шкоди в розмірі 1700 доларів США, при цьому сам факт передачі грошових коштів у зазначеній сумі та цільове призначення коштів - на відшкодування моральної шкоди подружжю Наполових , завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджено показами свідків ОСОБА_8 , особа яка безпосередньо передавала кошти, та ОСОБА_9 , дружина відповідача, які давали свідчення в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 12 ЦПК Україниучасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України)

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв`язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.49 Конституції України, ст.ст. 23, 1166, 1168, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину.

Відповідно до положень ч.1та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я