Справа № 463/3920/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/282/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року в складі судді Стрепка Н.Л. у справі за позовом Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів щомісячно адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,-

встановила:

В липні 2018 року позивач Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 52782,41 гривень.

Вимоги обґрунтовані тим, що на підставі заяв відповідача від 15 жовтня 2014 року, 28 квітня 2015 року, 27 жовтня 2015 року, 05 травня 2016 року та 26 жовтня 2016 року Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради їй призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на період з 15 жовтня 2014 року до 25 квітня 2017 року.

30 травня 2017 року позивачем здійснено перевірку правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій, соціальної допомоги, компенсацій та пільг, в ході якої отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої член сім`ї відповідача (чоловік) ОСОБА_3 є власником 1/12 чистини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки складено акт, згідно якого відповідач надала неповну інформацію про свій майновий стан, внаслідок чого грошова допомога в період з 15 жовтня 2014 року до 25 квітня 2017 року була виплачена неправомірно по вині відповідача. Це призвело до надмірної виплати бюджетних коштів на суму 52782,41 гривень, що підлягають стягненню з відповідача. Добровільно кошти відповідач не повернула, що порушує права позивача, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись із позовом до суду.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року у задоволенні позову Личаківського відділу соціального захисту управління департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що звертаючись із заявами про призначення грошової допомоги ОСОБА_1 зазначала, що у її володінні та володінні сім`ї немає житлового приміщення, розташованого в регіонах інших, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Поряд з цим, чоловік відповідачки ОСОБА_3 є співвласником квартири, яка знаходиться на АДРЕСА_2 , загальна площа якої 72,3 кв.м.

Враховуючи наведене, грошова допомога призначена неправомірно по вині відповідача, яка подала недостовірну інформацію, приховала відповідні відомості, що призвело до надмірної виплати бюджетних коштів, тому позивач звернувся із позовом про стягнення таких з відповідача.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу двічі скеровувалось повідомлення з вимогою про повернення коштів, однак такі залишені відповідачем без реагування.

Стверджує, що висновок суду першої інстанції про те, що законодавець розрізняє терміни «житлове приміщення» та «частина житлового приміщення» є безпідставним, а висновки про те, що частка квартира, яка є у власності члена сім`ї відповідача, є надто малою, суперечливі, оскільки особи, які мають в наявності хоча б якусь частку житлового приміщення не мають права на грошову допомогу, не зважаючи на розмір такої.

Покликається на надмірне навантаження та неможливість протягом короткого часу перевірити правильність поданих даних, при цьому законодавством такий термін не визначений.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 рокута ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечили, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на заперечення доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що в Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, який регламентує вимоги до заяви на отримання допомоги, неодноразово вносились зміни, тому оцінці підлягає відповідність інформації, поданої відповідачем у заявах, вимогам Порядку про виплату допомоги в редакціях, що були чинними на час її звернення.

Також, суд дійшов висновку, що встановленню підлягає зміст терміну «житлове приміщення» в контексті його суті, змістовного навантаження в інших нормативно-правових актах цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що викладаючи абзац десятий пункту 5 Порядку згідно змін внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 810 від 7 жовтня 2015 року № 370 від 31 травня 2017 року в тексті цього документа автор термін «житлове приміщення» не замінює на термін «частина житлового приміщення», а залишає його у тексті поряд з доданим терміном «частина житлового приміщення», що свідчить про розрізняння цих двох термінів.

Таким чином, відповідач правомірно не вказувала у своїх заявах інформації про наявність у власності чоловіка «частини житлового приміщення», оскільки цього не було передбачено вимогами Порядку, що діяв на час її звернень із заявами, відтак зважаючи на зміст нормативно-правових актів, які діяли на час спірних правовідносин та встановлених фактичних обставин даної справи, відповідач у своїх заявах надавала повну інформацію, не вказуючи про наявність у члена її сім`ї у власності «частини житлового приміщення».

Крім цього, відповідача та її сім`ю необхідно вважати такими, що реально потребували щомісячної адресної допомоги, яка надається внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а тому позивачу, як органу на якого покладено виконувати обов`язки у сфері соціального захисту населення, в тому числі шляхом виплат адресної допомоги за рахунок бюджетних коштів, не завдано шкоди.

Разом з цим, суд взяв до уваги те, що розмір частки квартири, яка є у власності члена сім`ї відповідача (1/12 частка, що складає 6,025 кв.м. загальної площі чи 3,47 кв.м житлової площі) є надто малою, і настільки незначною, що не може впливати на матеріальний стан сім`ї відповідача та на забезпечення її сім`ї житлом та те, що зважаючи на значну тривалість спірних правовідносин між сторонами, позивач мав можливість впродовж розумного строку перевірити правильність поданих відповідачем даних на предмет відповідності нормативним актам і, у випадку виявлення розбіжностей чи неточностей, повідомити про це відповідача та припинити виплату адресної допомоги, чого зроблено не було.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є переміщеною особою з тимчасово окупованої території: АДРЕСА_4 (а.с. 60).

На облік, як внутрішньо переміщена особа взята і ОСОБА_4 , яка є дочкою відповідачки (а.с. 61).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 12 листопада 1995 року, між відповідачкою та ОСОБА_3 укладено шлюб 12 листопада 1995 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 2979 (а.с. 26).

На підставі заяв відповідачки ОСОБА_1 від 15 жовтня 2014 року, 28 квітня 2015 року, 27 жовтня 2015 року, 05 травня 2016 року та 26 жовтня 2016 року (а.с. 4-8) Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради їй призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на періоди з 15 жовтня 2014 року до 25 квітня 2017 року, про що прийняті відповідні рішення (а.с. 4-15) .

З матеріалів справи, а саме довідки Управління соціального захисту Личаківського відділу соціального захисту від 02.06.2017 року про виплачену допомогу вбачається, що за відповідний період відповідачу виплачено 52782,41 гривень (а.с. 16).

При цьому, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 88384736 від 30 травня 2017 року, чоловік відповідачки ОСОБА_3 є власником 1/12 чистини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. (а.с. 17-19).

Згідно Акту Личаківського відділу соціального захисту про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявникам для призначення житлових субсидій, соціальної допомоги, компенсації та пільги від 30 травня 2017 року, відповідач ОСОБА_1 надала неповну інформацію про свій майновий стан, внаслідок чого грошова допомога в період з 15 жовтня 2014 року до 25 квітня 2017 року виплачена неправомірно по вині відповідачки, що призвело до надмірної виплати бюджетних коштів на суму 52782,41 гривень (а.с. 20).

Із змісту акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї відповідача, ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . Обоє дітей відповідачки є студентами (а.с. 62).

Позивач тричі звертався до відповідачки з повідомленнями про повернення надміру виплачених коштів листами від 31 травня 2017 року, 05 липня 2017 року, 09 серпня 2017 року, однак вказана сума коштів добровільно відповідачем не була сплачена (а.с. 21-23).

В свою чергу, отримавши повідомлення про відшкодування коштів надміру виплачених одержувачу, ОСОБА_1 звернулася з вимогою до Відділу соціального захисту Личаківського району м. Львова про негайне відновлення виплат, покликалась на відсутність підстав для припинення їй таких виплат (а.с. 39-40).

Спеціальним законом, який відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, є ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII.

Відповідно до ст. 1 цього закону, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно із п.п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається зі змісту ч.ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Заява внутрішньо переміщеною особою подається особисто, а дітьми - через законного представника.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомляти про фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи найближчий територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), протягом 10 днів.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 1 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Для отримання грошової допомоги (зокрема в разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу подання заяви та адреси, за якою подається заява, уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку (пункт 5 Порядку № 505).

У цьому ж пункті наведений перелік документів та процедура їх оформлення уповноваженим органом.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Отже, питання щодо призначення особі грошової допомоги, передбаченої Порядком №505 вирішується уповноваженим органом, який зобов`язаний перевірити надані такою особою документи та на їх підставі прийняти відповідне рішення.

Виплата такої допомоги обмежена строком до шести місяців, але і у випадку прийняття уповноваженим органом рішення на такий строк, останній не звільняється від обов`язку перевіряти та контролювати правомірність здійснення виплат призначеної грошової допомоги.

Разом з тим, питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку № 505, згідно з яким, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Наведений у пункті 11 Порядку № 505 перелік підстав, за яких допускається стягнення надміру виплачених коштів, є вичерпним. Інших підстав, за яких можливе таке стягнення, Порядком № 505 не передбачено.

Згідно із п. 12 Порядку, виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб», підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа, зокрема, повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з тим, що до зазначеного Порядку неодноразово вносились зміни, тому оцінці підлягає відповідність інформації, поданої відповідачем у заявах, вимогам Порядку про виплату допомоги в редакціях, що були чинними на час їх звернення.

Так, на час першого звернення відповідача з заявою 15 жовтня 2014 року про отримання Допомоги, абзац 9 п. 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, який передбачав подання інформації щодо майнового стану заявника та членів його сім`ї, був викладений у наступній редакції: «наявність у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції».

На час останнього звернення відповідача із заявою про призначення допомоги 18 травня 2017 року, вказана норма Порядку із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 14 грудня 2016 року була викладена у наступній редакції: «наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення».

При цьому, абзац десятий пункту 5 Порядку згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 370 від 31 травня 2017 року був викладений у наступній редакції: «наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення»;

Таким чином, на час подання заяв відповідачем, вищевказана норма передбачала подання інформації про наявність у володінні чи у власності члена сім`ї заявника «житлового приміщення».

Колегія суддів погоджується, з висновкому районного суду про те, що законодавець не замінює термін «житлове приміщення» на термін «частина житлового приміщення», а ставить їх поряд, що свідчить про необхідність їх диференціювання.

Враховуючи доводи відповідача про достовірність поданих нею даних у заявах на адресу позивача про виплату матеріальної допомоги, правомірність заперечення нею наявності у володінні будь-кого з членів сім`ї житлового приміщення, що розташоване в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України (за відсутності такого), не отримування нею адресної допомоги після внесення змін до п. 5 даного нормативно правового акту Постановою Кабінету Міністрів України № 370 від 31 травня 2017 року, в якому введено додаткову запитувану інформацію щодо наявності у членів сім`ї заявника «частки житлового приміщення/житлового приміщення», оскільки її чоловік ОСОБА_3 володіє у спільній частковій власності частиною (1/12 квартири) житла на території України, колегія суддів приходить переконання про те, що відповідач правомірно не вказувала у своїх заявах інформації про наявність у власності чоловіка «частини житлового приміщення», оскільки цього не було передбачено вимогами Порядку, що діяв на час її звернень з заявами.

При цьому, 1/12 частину квартири чоловіка відповідача ОСОБА_1 не можна вважати житловим приміщенням, оскільки на неї припадає лише 6,025 кв.м. загальної площі чи 3,47 кв.м житлової площі відповідної квартири, оскільки як покликається позивача ст. 379 ЦК України визначено, що поняття житла включає в себе житловий будинок, квартиру, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Крім цього, судова колегія погоджується з тим, що зважаючи на значну тривалість спірних правовідносин між сторонами, позивач мав можливість впродовж розумного строку перевірити правильність поданих відповідачем даних на предмет відповідності нормативним актам і, у випадку виявлення розбіжностей чи неточностей, повідомити про це відповідача та припинити виплату адресної допомоги на підставі п. 12 Порядку, однак такого не зробив.

Зважаючи на те, що відповідач та її сім`я є такими, що реально потребували щомісячної адресної допомоги, яка надається внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, висновки суду про відмову в задоволенні позову є правильними та справедливими, оскільки позивач, як орган на якого покладено виконувати обов`язки у сфері соціального захисту населення, в тому числі шляхом виплат адресної допомоги за рахунок бюджетних коштів, діяв у межах закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Личаківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 червня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк