Справа №487/7655/15-ц
Провадження №2/487/26/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу №487/7655/15-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2015 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08.09.2006року у розмірі 16529,76 грн.

Обгрунтовуючи свої вимоги представник Банку зазначив, що 08.09.2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, позичальник в порушення умов укладеного з нею договору кредитування у встановлені строки не погашає суму основного кредиту і проценти за користування кредитом, а тому Банк має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням штрафних санкцій, що станом на 31.08.2015 рік становить 27800,99 грн. Від зазначеної суми заборгованості Банк відрахував суму у розмірі 12534,55 грн., яка була стягнута з відповідача на користь Банку рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.01.2011 року. Різниця становить 15266,44 грн. Крім того Банком нараховані штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. фіксована частина штрафу, 763,32 грн. процентна складова суми штрафу, що разом з сумою боргу становить 16529,76 грн.

Ухвалою судді Корнешової Т.В. від 01.10.2015 року провадження у справі було відкрито.

14.12.2015 року по справі було ухвалено заочне рішення, яким позов Банку було задоволено, та стягнуто з ОСОБА_1 16529,76 грн. заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 29.09.2016 року заочне рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 14.12.2015 року по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 було скасовано, справу призначено до судового розгляду.

09.11.2016 року відповідач ОСОБА_1 надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позовні вимоги Банку не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що позов подано неналежною особою, оскільки довіреність нотаріально не засвідчена. Наданий Банком розрахунок заборгованості не є належним доказом по справі, оскільки він не є бухгалтерським документом, та з нього неможливо встановити методику та логічну послідовність зміненого розрахунку заборгованості за договором. Крім того позов подано з пропуском строків позовної давності.

08.02.2017 року представник АТ КБ «ПриватБанк» надав додаткові пояснення на позов та виписку про рух коштів.

11.04.2018 року представник ОСОБА_2 Т.М. надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог Банку, посилаючись на відсутність належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, пропуску Банком строків позовної давності, та можливого подвійного стягнення з відповідача суми заборгованості, враховуючи існування рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.01.2011 року.

В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, поважних причин неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги позивача, якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до укладеного договору б/н від 08.09.2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік, а також зі сплатою комісії та пені за Умовами кредитування, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до наданого Банком розрахунку станом на 31.08.2015 рік заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 27800,99 грн, з яких 8049,24 грн. заборгованість за кредитом, 19311,75 грн. заборгованість за відсотками, 440 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.01.2011 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" була стягнута сума заборгованості за кредитним договором від 08.09.2006 року у розмірі 12534,55 гривень, з яких: основний борг 9135,08 грн.; відсотки 2326,40 грн.; фіксована частина штрафу 500 грн., процентна складова штрафу 573,07 грн.

Таким чином, позивачем було подано вимогу про дострокове погашення кредиту, змінено строк виконання зобов`язання - визнано термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав.

А отже підстав для нарахування тіла кредиту, процентів, комісій та штрафних санкцій за спірним договором після вказаного терміну позивач не має.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої ста тті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення тіла кредиту, процентів.

Наведене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) якою встановлено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, суд вважає оскільки, на час розгляду даної справи за спірним кредитним договором є наявне рішення суду яке набрало законної сили, то кредитор реалізував своє право на повернення кредитної заборгованості, а тому повторно, за цим же кредитним договором, не може бути нарахована заборгованість.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але таких вимог позивач у своєму позові не заявляв.

Таким чином, із врахуванням вищевикладеного, доказів, які надані позивачем на підтвердження існування кредитних відносин між сторонами, суд, вважає, що підстави для задоволення даного позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 76, 89, 263-265 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

В задовленні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і в порядку, встановленому ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина