Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 546/1922/16

провадження № 61-20931св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Костопільська міська рада Рівненської області,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 09 лютого

2017 року у складі судді Грипіч Л. А. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19 квітня 2017 року у складі суддів

Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М., Шеремет А. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Костопілської міської ради Рівненської області (далі - Костопільскьа міська рада), ОСОБА_2 , в якому просив: визнати незаконним рішення Костопільської міської ради від 02 серпня 2005 року в частині внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 23 липня 1998 року та збільшення площі земельної ділянки із 0,0600 га на 0,0815 га для гр. ОСОБА_2 , розташованої у АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним виданий 12 грудня 2005 року ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0815 га у АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0928 га, розташованої у АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради Рівненської області від 23 липня 1998 року передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,06 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Костопільської міської ради від 02 серпня 2005 року внесено зміни в рішення виконавчого комітету міської ради від 23 липня

1998 року та збільшено площу земельної ділянки, яка надавалась

ОСОБА_2 з 0,0600 га на 0,0815 га.

12 грудня 2005 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

Позивач вважає, що Костопільська міська рада з порушенням вимог чинного законодавства передала у приватну власність ОСОБА_2 частину земельної ділянки із земель загального користування, чим порушила право позивача як суміжного землевласника щодо користування землями загального користування, що не забезпечують наскрізний прохід-проїзд по вулиці.

Посилаючись на наведене просив задовольнити позов на підставі статей 39, 83, 152 ЗК України та статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 09 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а посилання останнього на те, що передача спірної частини земельної ділянки відповідачу відбулася з порушенням статті 39 ЗК Українине є підставою для визнання недійсними рішення міської ради та державного акта. Будь-які докази про невідповідність рішення Костопільської міської ради від 02 серпня 2005 року діючими нормам законодавства в матеріалах справи відсутні.

Оскільки ОСОБА_2 є власником земельної ділянки

по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0815 га, а будь-яких порушень прав позивача внаслідок видачі спірного державного акту не встановлено, то підстав для захисту його прав у заявлений спосіб немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають фактичним обставинам справ, оскільки суди не врахували, що права позивача як суміжного землекористувача порушені тим, що ОСОБА_2 приватизувала частину земель загального користування вулиці Терешкової зробивши вулицю непроїзною, і такими діями обмежила право проїзду/проходу по вказаній вулиці до земельної ділянки позивача.

Судами не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи письмовим доказам, які підтверджують доводи позивача про те, що до приватизації відповідачем ОСОБА_2 земельної ділянки у 2005 року у її користуванні перебувала лише земельна ділянка площею 0,600 га, яка межувала з вулицею Терешковою та вулицею Вінниченка. Після винесення Костопільською міською радою спірного рішення та приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки більшої площі - 0,0815 га фактично межа з вулицею Терешкової стерлася, оскільки земельна ділянка приватизована впритул до існуючої канави, що робить вулицю Терешкової тупиковою.

Суди неправильно визначилися з характером спірних правовідносин та помилково вважали, що між сторонами існує спір про порушення правил добросусідства. Оскільки в даному випадку предметом позову є визнання недійсним рішення міської ради та виданого на його підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, яким передано у власність ОСОБА_2 частину землі загального користування, яка не може передаватися у приватну власність.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення судом апеляційної інстанції гарантованих позивачу прав на правову допомогу адвоката, оскільки за наявності клопотання останнього про відкладення розгляду справи та доказами участі адвоката в іншій справі, дійшов висновку про недостатність цих доказів та розглянув справу за відсутності позивача та його представника, чим позбавив їх права бути присутніми в суді апеляційної інстанції при розгляді поданої ними апеляційної скарги, надавати суду свої пояснення з приводу доказів, заперечувати проти доводів відповідача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаними касаційними скаргами та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Відзиви на касаційні скарги іншими учасниками справи до суду не подані.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Установлено, що рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради Рівненської області від 23 липня 1998 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,06 га.

Рішенням Костопільської міської ради Рівненської області від 02 серпня 2005 року у вищевказане рішення від 23 липня 1998 року внесено зміни та збільшено площу земельної ділянки, переданої ОСОБА_2 з 0,0600 га на 0,0815 га.

12 грудня 2005 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку.

14 травня 2010 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0928 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2 .

Звернувшись до суду з даним позовом про визнання незаконним рішення Костопільської міської ради від 02 серпня 2005 року та визнання недійсним державного акту про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, виданого 12 грудня 2005 року на підставі цього рішення, позивач посилається на порушення його прав, як суміжного власника земельної ділянки з тих підстав, що відповідач приватизувала частину земель загального користування вулиці Терешкової, чим загородила наскрізний прохід/проїзд по вулиці.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом а) частини четвертої статті 83 ЗК України встановлено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (стаття 152 ЗК України).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом загальних вимог процесуального права щодо допустимості доказів - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту порушення відповідачем його права, що стосуються проходу/проїзду на землі загального користування.

При цьому, на підтвердження своїх доводів щодо отримання у власність ОСОБА_2 частини земельної ділянки загального користування, яка в силу вимог статті 83 ЗК України не може передаватись у приватну власність позивачем не надано належних і допустимих доказів.

Позивачем не доведено протиправність прийнятого Костопільською сільською радою рішення від 02 серпня 2005 року відносно надання відповідачу спірної земельної ділянки у власність, а також підстав недійсності виданого на підставі цього рішення державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 грудня 2005 року.

Судами не встановлено будь-яких порушень прав ОСОБА_1 внаслідок прийняття Костопільською сільською радою рішення

від 02 серпня 2005 року та видачею ОСОБА_2 державного акту про право власності на землю.

Доводи касаційної скарги, що суди неповно дослідили письмові докази у справі та дійшли помилкових висновків про недоведеність факту приватизації відповідачем ОСОБА_2 дороги (вулиці) загального користування є необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи суди перевірили усі доводи сторін та дослідили подані ними докази, на підставі належної оцінки яких, дійшли обґрунтованих висновків, що такі обставини позивачем не доведені, як не доведено і факт порушення його прав у зв`язку з видачею відповідачу державного акту на право власності на земельну ділянку.

Доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки зібраних у справі доказів та до незгоди з порядком їх дослідження і з відповідними висновками судів щодо їх оцінки.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є ідентичними аргументам апеляційної скарги, яким суд дав належну оцінку та достатньо аргументував свої висновки, Верховний Суд не вбачає підстав повторно вдаватися до їх аналізу і відповідати на ті самі доводи заявника.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції порушив право позивача на отримання правової допомоги адвокатом є безпідставними, оскільки правова допомога надається саме адвокатом, який, за матеріалами справи надавав відповідну допомогу відповідачу, а розгляд справи апеляційним судом за відсутності представника сторони як результат вирішення у встановленому законом порядку поданого ним клопотання про відкладення розгляду справи, не свідчить про обмеження цього права.

Під час апеляційного розгляду не були порушені права позивача (його представника) щодо реалізації наданих їм процесуальним законом прав, апеляційний суд дав належну оцінку усім доводам поданої представником позивача апеляційної скарги та обставинам, на які він посилався в обґрунтування своїх аргументів, у повній мірі відповів на усі питання, які стосуються підстав пред`явленого позову та заявлених вимог.

Посилання заявника у касаційній скарзі на розгляд апеляційним судом справи без його безпосередньої участі у судовому засіданні за наявності його клопотання не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки подане представником клопотання було розглянуто у встановленому законом порядку і суд не знайшов необхідності обов`язкової явки в судовому засіданні представника.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області

від 09 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська