22-ц/804/1030/19
265/4737/16-ц

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 265/4737/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/1030/19

11 червня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Єфремової О.В.

сторони:

позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадженні з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2018 року, у складі судді Костромітіної О.О., повний текст рішення складений 22 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду до відповідачів з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.08.2005 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір MRC0GF11410001, згідно з яким позивач зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит в сумі 25414,03 доларів США на термін до 06.08.2020 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором. У зв`язку з порушенням ОСОБА_2 зазначених зобов`язань, станом на 19.07.2016 року мається заборгованість 5139,22 доларів США, яка складається з: 3567,12 доларів США заборгованість за кредитом; 740,50 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 831,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. Крім того, позивач посилається на те, що в забезпечення зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_2 Оскільки згідно зі ст. ст. 554, 610 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники, відповідачам було направлено письмову вимогу щодо виконання забезпеченого зобов`язання, яка залишена без задоволення. В позовній заяві просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 5139,22 доларів США, що за курсом 24,85 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016 року складає 127709,62 грн. та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 5139,22 доларів США задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитними договором MRC0GF11410001 від 08.08.2015 року у розмірі 3624,73 доларів США, що за курсом 24.85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016 року складає 90074,54 грн. В частині стягнення решти суми заборгованості відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1915,64 грн., по 957,82 грн. з кожного.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 січня 2019 року доповнено дане рішення суду, що судовий збір у розмірі 1915,64 грн., по 957,82 грн. з кожного стягується з відповідачів на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2018 року в частині стягнення з нього заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо нього.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до кредитного договору, укладеному між сторонами, відповідач отримав гроші у розмірі 25414,03 доларів США. Проте судом було встановлено, що кредитні кошти отримані у сумі 21000 доларів США та 4414,03 дол. США на оплату страхових платежів. Судом у рішенні не зазначено, яка з цих сум була прийнята за основу при нарахуванні заборгованості.

Зазначає, що судом помилково зазначено, що позивач звернув стягнення на предмет іпотеки, відповідно ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку». Реалізація іпотечної квартири, яка відбулась 05.03.2014 року, здійснювалась шляхом укладення договору купівлі-продажу, якій він підписав, проте, вважає, що самою процедурою укладення даного договору займався позивач, зокрема, виставив житло на продаж, шукав покупця та інше. При цьому, вартість квартири, за яку було продано квартиру, з ним не узгоджувалась, грошей від продажу він не отримував, про те, що вартість квартири не є достатньою для погашення заборгованості за кредитним договором, він також не знав. Договір купівлі-продажу іпотечної квартири був укладений між фізичними особа, тоді як він вважає, це повинен би бути трьохсторонній договір, оскільки на час укладання договору про відчуження предмету іпотеки, іпотекодержателям була компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ».

Зазначає, що позивач не є належним позивачем у даній справі, оскільки заборгованість за кредитним договором виникла у березні 2014 року, та відповідно до договору викупу (відступлення) прав вимоги від 19.02.2007 року між позивачем та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» позовні вимоги про стягнення заборгованості мала б пред`являти зазначена особа. Право на звернення до суду у позивача виникло після 14.04.2016 року, коли між ним та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» укладено договір викупу основних іпотечних активів.

У зв`язку з цим, вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки банком нараховано заборгованість з моменту продажу квартири по час подання позову. Суд, у свою чергу, невірно зменшив суму заборгованості у сумі 1374,98 дол. США за рахунок заборгованості, що виникла до нарахування боргу для позову.

Крім того, зазначає, що суд невірно, з урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, визначив суму судових витрат, стягнутих з відповідача.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Сторони своїм правом не скористалися.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Довженко В.І., належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, клопотань щодо відкладення розгляду справи відповідно до ч.1 статті 372 ЦПК України до апеляційного суду не надавав, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за його відсутність.( а.с.82, 86, 87)

При цьому колегія суддів зважує на те, що розгляд справи двічі відкладався за заявою відповідача ОСОБА_2 та його представника, ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 травня 2019 року продовжені строку розгляду справи на 15 днів. ( а.с. 59,62, 76,77 том3)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_4 , яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, просила судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № MRC0GF11410001 від 08.08.2005 року, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 25414,03 доларів США: 21000 доларів США на придбання нерухомості та 4414,03 доларів США на оплату страхових платежів. ОСОБА_1 , за вказаним договором зобов`язаний в строк до 06.08.2020 сплатити кредит, відсотки та комісію за кредитом у строк та в порядку, передбаченими договором.( а.с. 14-15 том1)

Відповідно до договору поруки № MRC0GF11410001 від 08.08.2005, укладеного КБ «Приватбанк» з ОСОБА_2 , останній відповідає перед банком за виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи оплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, штрафів, пені та інших платежів у порядку та строки, зазначені в кредитному договорі.

Згідно з договором іпотеки від 19.08.2005року,посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу, Хаваліц Р.С. передав КБ «Приватбанк» в іпотеку належну йому квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 106 389 грн. 00 коп.( а.с100-101 том1)

Згідно договору купівлі продажу від 05.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В., ОСОБА_1 продав вказану квартиру за 144338,00 гривень. Сума, виручена за квартиру, була передана в рахунок погашення заборгованості за кредитом.( т.2 а.с.3).

У зв`язку з тим, що зазначена від продажу іпотечного майна грошова сума не погасила загальну заборгованість, та банк продовжував нараховувати поточні проценти за користування кредитом та інші передбачені договором платежі згідно умов договору (строк дії кредитного договору до 06.08.2020 року) ,а боржник припинив сплату заборгованості, станом на 19.07.2016 року виникла заборгованість у розмірі 5139,22 доларів США, яка складається з: 3567,12 доларів США заборгованість за кредитом; 740,50 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 831,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом.

Суд першої інстанції ,ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентам за користування кредитом, та заборгованості за комісією, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, про те, що позичальник належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

В порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення Відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору та відповідно договору Поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов`язкові умови договору.

Враховуючи вищенаведені норми права, судова колегія погоджується з висновками суду, що відповідачі, як боржник та поручитель, повинні нести солідарну відповідальність перед позивачем по виконанню зобов`язання щодо погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 3624,73 дол. США, що за курсом 24.85 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.07.2016 року, складає 90074,54 грн., та яка складається з тіла кредиту у розмірі 2192,14 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 600, 99 доларів США та комісії у розмірі 831,60 доларів США.

При цьому доводи відповідача ОСОБА_1 , що згідно кредитного договору він отримав гроші у розмірі 25 414,03 доларів США, з яких 21000 доларів США на придбання нерухомості та 4414,03 доларів США на оплату страхового внеску, та судом не з`ясовано, яку суму позивач прийняв за основу при нарахуванні заборгованості, спростовується матеріалами справи, оскільки згідно розрахунку заборгованості, наданим позивачем, починаючи з 08.08.2005 року, саме із суми 21000 доларів США здійснений розрахунок заборгованості. ( а.с. 4-8 том1)

Доводи апелянта, що у нього визиває сумнів у наявності правових підстав розкладання суми 22 044, 29 дол. США від продажу іпотечного майна на складові, вказані у довідці банку( а.с. 72 том 1) спростовується матеріалами справи.

Так, порядок розподілу грошових коштів, тобто черговість погашення заборгованості, здійснений позивачем, відповідає умовам п. 3.3. кредитного договору, а саме, зазначені грошові кошти були погашені у рахунок -послуг банку у розмірі 1374,98 дол. США, та які судом були виключені та зараховані у рахунок погашення простроченого тілу кредиту, пені, простроченої комісії за кредитом, комісії за кредитом, прострочених відсотків за користування кредитом, відсотків за користування кредитом, простроченої заборгованості за кредитом, тіла кредиту. ( а.с. 13,2)

У свою чергу, відповідач не оскаржував умови кредитного договору та його окремих пунктів.

При цьому доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що суд не мав би самостійно робити розрахунок заборгованості, з урахуванням чого розмір заборгованості за тілом кредиту був зменшений на 1374, 98 доларів США від заявлених позивачем 3567,12 доларів США, не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до статей 5, 89, 263, 264 ЦПК України саме на суд покладається обов`язок перевіряти вимоги та заперечення сторін та оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність позивача в особі АТ КБ «Приватбанк» .

Судом встановлено, що 19.02.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» відступив своє право вимоги за кредитним договором № MRC0GF11410001 від 08.08.2005 року до ''ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ''.

14.04.2016 року ''ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ'' відступив право вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» . Згідно до вказаного договору ПАТ КБ «Приватбанк» є держателем активів згідно додатку №1, позиція в переліку 1371 ( т.2 а.с. 74 зв.)

Відповідно до п.1. частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За договором відступлення права вимоги можуть бути відступлені права вимоги за будь-якими договорами(купівля-продаж, поставка, позика, позичка, кредит тощо) будь-яким кредитором, зокрема, у договорі купівлі-продажу.

Згідно частини 2 , п.2.1, 2.2 Договору відступлення прав вимоги від 14.04.2016 року, ''ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ'' відступив право вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та предметом договору викупу( відступлення) прав вимоги є ОСОБА_5 , що продаються відповідно до Переліку Активів. (а.с. 49 том 2)

Відповідно до ч.1.( Визначення термінів та тлумачення), 1.1 даного договору «Перелік Активів» означає перелік та детальний опис Іпотечних активів , наданий у Додатку № 1. « Відповідні Іпотечні Активи» означає право вимоги за Кредитами, Права вимоги за Іпотеками, та Права Вимоги за Договорами Страхування, які стосується Кредитів, Іпотек та Договорів Страхування за переліком у Додатку № 1. ( а.с. 49 том2)

Згідно Додатку № 1 (Перелік ОСОБА_6 ) до договору відступлення прав вимоги від 14.04.2016 року у переліку активів, що відступається, за порядковим № 1371, міститься кредитний договір від 08.08.2005 року за номером ОСОБА_7 , укладеним ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , що відповідає анкетним даним відповідача ОСОБА_1 ( а.с. 55, 74 том 2)

Відповідно до частини 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, до нового кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» перешли права первісного кредитора у повному обсязі, та він мав право пред`явити вимоги щодо заборгованості за кредитним договором у повному обсязі , незалежно від часу, за який вона склалась.

З 21.05.2018 року позивач ПАТ КБ «Приват Банк» змінив тип Банку з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, про що свідчить виписка з ЄДРЮО, ( а.с.214 том 2), та відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» не тягне за собою правонаступництва.

Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що в додатку до договору відступлення права вимоги напроти його прізвища стоїть «0», що свідчить про відсутність заборгованості станом на 14.04.2016 року (день укладення договору), та суд не взяв це до уваги, також не є слушними.

Як вбачається з Додатку № 1,Перелік активів, до договору відступлення прав вимоги від 14.04.2016 року, станом на день відступлення вимоги, іпотечне майно у боржника ОСОБА_1 відсутнє, отже, у графі «номер договора іпотеки» стоїть позначка «0», а у графі «сумма залога» також стоїть позначка «0», що фіксує відсутність іпотечного майна у боржника станом на 14.04.2016 року, та відповідає обставинам справи, оскільки іпотечне майно відповідача ОСОБА_1 було відчужене за договором купівлі-продажу 05 березня 2014 року, вартість якого була погашена в рахунок заборгованість за кредитним договором, та не могло бути включене до договору відступлення.( а.с. 55,74 том2)

Отже, довод апеляційної скарги, що станом на 14.04.2016 року у відповідача не існувало заборгованості, оскільки у договорі відступлення залишок заборгованості вказаний з позначкою «0» є помилковим , оскільки дана цифра вказана у графі «сумма залога», що означає відсутність вартості іпотечного майна.

Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що реалізація іпотечної квартири, яка здійснювалась шляхом укладення договору -куплі продажу він його імені, якій він підписав, мала б відбуватись у інший спосіб, а саме шляхом тристоронньої угоди між банком, покупцем та продавцем, та суд не взяв до уваги, що вартість квартири, за яку її було продано, з ним не узгоджувалась, та не є достатньою для погашення повної заборгованості за кредитним договором , про що він не знав станом на час продажу квартири, не спростовує висновків суду.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, відповідно до ст.204 ЦК України правомірність договору презумується. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно договору купівлі продажу від 05.03.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В., ОСОБА_1 продав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Сума, виручена за квартиру була передана в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Даний договір відповідачем не оспорювався та є чинним. ( т.2 а.с.3).

Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, чинної угоди договору купівлі продажу квартири від 05.03.2014 року ) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Що стосується судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що при зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмірі 1915 гривень 64 копійки за ціною позову 127709,62 грн. (а.с. 1,2 том1)

Оскільки під час розгляду справи розмір заборгованості відповідачів перед банком визначено в сумі 90 074,54 гривень, що становить 70,5 % задоволених вимог, то розмір відшкодування судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції визначається у розмірі 1350 гривень 52 копійки грн.(1915,64 х 70,5%:100%), тобто по 675 гривень 26 копійок з кожного з відповідачів, а не 1915,64 гривень, як зазначено судом.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 грудня 2018 року в частині стягнення судових витрат у розмірі 1915,64 гривні змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1350 гривень 52 копійки, по 675 гривень 26 копійок з кожного.

В решті судове рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 червня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.