Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 1519/781/11

провадження № 61-19151св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яка підписана представником Жуковим Тимуром Вікторовичем, на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14 березня 2016 року у складі судді: Целуха А. П. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року у складі колегії суддів: Процик М. В., Дрішлюка А. І., Гірняк Л. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2008 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося із позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору про надання споживчого кредиту №0 від 22 січня 2007 року ПАТ (АКІБ) «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредит у сумі 291 620 швейцарських франків, строком з 22 січня 2007 року по 22 січня 2008 року.

Виконання зобов`язання за кредитним договором забезпечено: іпотекою квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за іпотечним договором від 22 січня 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ; порукою ОСОБА_2 на підставі договору поруки № 88105 від 22 січня 2007 року.

Оскільки в порушення умов договору відповідачі у встановлені строки суму кредиту та інші передбачені договором платежі не сплатили, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду.

ПАТ «УкрСиббанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у сумі 477 245,55 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 11 099 560,33 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 січня 2007 року в сумі 477 245,55 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу НБУ на 26 січня 2016 року становить 11 099 560,33. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник зобов`язання за кредитним договором порушила, тому з неї підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту. Оскільки банк як кредитор змінив умови кредитного договору, збільшивши вдвічі процентну ставку за користування простроченим кредитом, і ця зміна умов кредитного договору призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, то порука припинилася.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сторони визнали, що банк 18 лютого 2008 року направив боржнику рекомендованою поштою повідомлення про те, що у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни він вважає за необхідне збільшити діючу процентну ставку за користування кредитними коштами вдвічі стосовно простроченої суми основного боргу. Зміна позикодавцем умов кредитного договору призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя без згоди останнього, і це призвело до припинення поруки.

Аргументи учасників справи

У квітні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» через представника Жукова Т. В. звернулося із касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «УкрСиббанк» направляло боржнику лист від 18 лютого 2008 року, який свідчить лише про намір банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, проте сторони не надали доказів наявності повідомлення про зміну в сторону збільшення процентної ставки за кредитним договором згідно пункту 9.2 договору про надання споживчого кредиту. За таких обставин ПАТ «УкрСиббанк» вважає помилковими висновки судів про припинення поруки на підставі статті 559 ЦК України.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються лише у частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором із поручителя ОСОБА_2 , а тому в іншій частині судові рішення у касаційному порядку не переглядаються.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2019 року задоволено заяву судді Курило В. П. про самовідвід у справі № 1519/781/11.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 22 січня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк надав позичальниці кредит у сумі 291 620 швейцарських франків, строком на 252 місяці, а саме: з 22 січня 2007 року по 22 січня 2028 року, зі сплатою 7,99% річних.

У пункті 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту сторонами було передбачено, що така процентна ставка встановлюється на 30 календарних днів, і по закінченню строку та кожного наступного місяця підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 цього договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування, в порядку передбаченому пунктом 9.2 цього договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. У пункті 9.2. договору сторони погодили можливість збільшення процентної ставки у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення фінансового стану, поточних коливань процентних ставок, установлених НБУ тощо. Однак, при цьому сторонами було визначено повідомлювально-погоджувальний порядок зміни розміру процентної ставки.

22 січня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 88105, за умовами якого поручитель зобов`язалася перед кредитором відповідати солідарно за невиконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту.

У розділі 2 договору поруки визначено порядок та умови виконання договору поруки. Згідно пункту 2.1. сторони домовились, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя; під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільним повідомленням та /або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Суди встановили, що за умовами договору продовження користування кредитом вважається вираженням згоди на зміну умов договору, і порядку нарахування процентів на прострочену суму основного боргу. Боржник проти підвищення банком процентної ставки заперечень не мав. Після цього згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 , починаючи з 24 березня 2008 року, ПАТ «УкрСиббанк» на прострочену кредитну заборгованість став нараховувати 15,98% річних.

При відмові у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за кредитним договором із поручителя ОСОБА_2 суд першої інстанції зробив висновок, що ставку за користування простроченим кредитом, і ця зміна умов кредитного договору призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, то порука припинилася на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором із поручителя ОСОБА_2 апеляційний суд вказав, що сторони визнали, що банк 18 лютого 2008 року направив боржнику рекомендованою поштою повідомлення про те, що у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни він вважає за необхідне збільшити діючу процентну ставку за користування кредитними коштами вдвічі стосовно простроченої суми основного боргу. Зміна позикодавцем умов кредитного договору призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя без згоди останнього, і це призвело до припинення поруки.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Тлумачення частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дозволяє стверджувати, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).

Збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Аналогічний висновок висловлений і Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

У частині 2 пункту 9.2. договору про надання споживчого кредиту №0 від 22 січня 2007 року сторони домовилися, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 9.2. договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором у наступному порядку, а саме:

- банк не пізніше, ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси;

- такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладання сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

У разі незгоди із встановлюваним згідно умов цього договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання банком в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від позичальника, банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Сторони погодили, що факт неподання позивальником на зазначену у договору адресу банку у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової процентної ставки письмового повідомлення (відповіді) позичальника про його незгоду із також новою ставкою, вважається згодою позивальника на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку.

Про збільшення процентної ставки банк протягом 7 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення банку за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси. В такому повідомленні банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки.

Апеляційний суд вказав, що у пункті 9.2. договору сторонами було визначено повідомлювально-погоджувальний порядок зміни розміру процентної ставки. Проте не дослідив чи дотримано банком процедуру зміни процентної ставки згідно пункту 9.2. договору.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У частині другій статті 59 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В ухвалі апеляційний суд вказав про те, що «Сторони визнали, що банк 18 лютого 2008 року направив боржнику рекомендованою поштою повідомлення про те, що у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни він вважає за необхідне збільшити діючу процентну ставку за користування кредитними коштами вдвічі стосовно простроченої суми основного боргу (т.1 а.с. 135, т. 2. а.с. 87)».

Проте аналіз матеріалів справи свідчить, що у томі 1 на аркуші справи 135 міститься позовна заява, а у томі 2 на аркуші справи 87 міститься 2 сторінка апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк», у якій зазначено, що 18 лютого 2008 року на адресу ОСОБА_1 було направлено листа та яким встановлено розмір процентної ставки за прострочення платежу відповідно до статті 625 ЦК України.

Разом із тим, як свідчить аналіз апеляційної та касаційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» банк заперечує факт збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами вдвічі стосовно простроченої суми основного боргу листом від 18 лютого 2008 року. Проте матеріали справи копії листа від 18 лютого 2008 року не містять, що унеможливлює дослідження його змісту.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що ухвала апеляційного суду в оскарженій частині постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, скасувати ухвалу апеляційного суду в оскарженій частині та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яка підписана представником Жуковим Тимуром Вікторовичем, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариство «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати.

Передати справу № 1519/781/11 в частині позовних вимог публічного акціонерного товариство «УкрСиббанк» до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2016 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат