КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/8739/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Борець Є.О.
359/9299/17 Доповідач-Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором ,-

у с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2014 року банк видав ОСОБА_1 кредитну картку «Універсальна», за допомогою якої відповідач набула можливість знімати грошові кошти та розраховуватись ними, зобов`язавшись повертати ПАТ КБ «Приватбанк» зняті або витрачені нею грошові кошти та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 34,80 % річних. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов`язань ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити пеню та штраф в розмірі 500 гривень та 5 % від суми заборгованості. Відповідач неодноразово знімала грошові кошти та розраховувалась ними, однак вонаненалежним чином виконувала умови кредитного договору, унаслідок чого виник борг по поверненню кредиту в розмірі 208 гривень 66 копійок, борг по сплаті процентів за користування ним в розмірі 8989 гривень 92 копійок, пеня в розмірі 3100 гривень та штрафу в загальному розмірі 1114 гривень 93 копійок. Загальний розмір боргу за кредитним договором становить 13413 гривень 51 копійку, який позивач просив суд стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1323,59 грн. заборгованості за кредитом. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, який у червні 2018 року змінив назву з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Зазначає, що визнання судом права позивача на проценти на рівні встановленої під час укладення кредитного договору відсоткової ставки в розмірі 34,8 % правовим наслідком цього є їх стягнення із застосуванням такого нарахування з початку та за весь період користування платними коштами, але місцевим судом було вирішено взагалі відмовити у стягненні заборгованості за процентами, чим було порушено право банку на отримання процентів - плати за користування кредитними коштами. Позивач умови договору виконав, а саме: надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку. У свою чергу, відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунка до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати поточного чергового платежу, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Всі операції за кредитним договором, а також те, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами, прострочені проценти, санкції (пеня), комісія, сума нарахованого чегового платежу, сума простроченого платежу чітко зазначені в розрахунку заборгованості

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

При розгляді даної справи судом першої інстанції встановлено, що 22 жовтня 2014 року позивач видав ОСОБА_1 кредитну картку «Універсальна», за допомогою якої вона набула можливість знімати грошові кошти та розраховуватись ними, зобов`язавшись повертати ПАТ КБ «Приватбанк» зняті або витрачені нею грошові кошти та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 34,80 % річних.

Ці умови кредитного договору викладені у витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.5) та у витязі з умов та правил надання банківських послуг (а.с.6-29). Факт отримання відповідачем кредитної картки та його ознайомлення з тарифами обслуговування кредитної картки «Універсальна» підтверджується копією підписаної ним анкети-заяви (а.с.4).

З письмового розрахунку, приєднаного до позову (а.с.3), вбачається, що відповідач неодноразово знімалагрошові кошти та розраховувавалась ними. Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 належним чином виконує грошові зобовязання за кредитним договором, тому у неї виник борг по поверненню кредиту в розмірі 208 гривень 66 копійок, борг по сплаті процентів за користування ним в розмірі 8989 гривень 92 копійок та штраф в розмірі 1114 гривень 93 копійок..

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 1323,59 грн. ( 208,66+500+614,93), суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично отримала кредит, що підтверджується розрахунком позивача,.

Відмовляючи в решті позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд виходив з того, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ПАТ КБ «Приватбанк» не менше ніж за 7 днів до 1 квітня 2015 року повідомив відповідача про збільшення розміру процентів за користування кредитом до 43,20% річних від суми боргу, а тому вимоги про стягнення процентів у розмірі 8989,92 грн. також є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Звернувшись з даним позовом до суду першої інстанції та посилаючись на обставини зазначені вище, до позову ПАТ КБ «ПриватБанк» додав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану Шепель І.В., Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також розрахунок заборгованості за договором станом на 31.10.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до п.п.2.1.1., Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку (використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанк»), Памятка Клієнта/Довідка об умовах кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карток (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Картки та відкриття її рахунку здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки .

Як убачається із указаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану ОСОБА_1 , то остання містить п`ять видів платіжних карт - карта «Універсальна», «Карта для виплат», «Карта класу Gold", «Преміальна карта», «Ідентифікація с паспортом», з яких заявник, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, має право обрати та оформити на своє ім`я платіжну картки.

Згідно з п.п. 2.1.1.2.1. вищевказаних Умов, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, вид якої зазначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Картки, зазначена у Заяві.

Проте, у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1 , відсутня відмітка про те, який саме тип платіжної картки виявила бажання оформити на своє ім`я ОСОБА_1 , відсутні відомості щодо прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки , а також відстуні відомості про отримання відповідачем картки.

Наведене свідчить про те, що Заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, не заповнена належним чином.

Крім того, Карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні Карти, включно. По закінченню строку дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії) ( п.п. 2.1.1.2.11. , 2.1.1.2.12. Умов).

У разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язання зі сплати відсотків за користування Кредитом, в розмірі вказаному в Пам`ятці Клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах, Позичальник сплачує штраф у розмірі 100-% від розміру неналежно оплачених відсотків, встановлених у Пам`ятці Клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах. Банк стягує комісію за обслуговування у відповідності до Тарифів/Пам`ятки Клієнта/Довідки про умов кредитування, Тарифами Банка ( п.п. 2.1.1.12.7.4. ,2.1.1.12.8. Умов).

З наведеного вбачається, що Договір про надання банківських послуг повинен складатись з: Заяви; Пам`ятки клієнта/Довідки об умовах кредитування;Умов та правил надання банківських послуг; Тарифів.

Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підтвердження укладення між банком та відповідачем договору про надання банківських послуг, позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку , підписану Шепель І.В., Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому Пам`ятку клієнта/Довідку об умовах кредитування , яка відповідно до п.п. 2.1.1., 2.1.1.2.1. Умов є невід`ємною частиною Договору, позивачем не надано та не вказано чи є Пам`ятка клієнта/Довідка об умовах кредитування одним документом чи це є два різних документа .

Тобто, договір № б/н від 12.10.2014 року, який знаходиться в матеріалах справи та яким позивач обґрунтовує позовні вимоги до ОСОБА_1 , не відповідає, визначеній Умовами і правилами надання банківських послуг формі, оскільки має лише три його складові - Заяву, Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг, Пам`ятку клієнта з підписом відповідача/Довідку об умовах кредитування , яка відповідно до Умов є частиною Договору, позивачем не надано та не вказано чи є Пам`ятка клієнта/Довідка об умовах кредитування одним документом чи це є два різних документа .

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Анкета-заява не заповнена належним чином, оскільки не містить виду платіжної картки, а надані позивачем Умови не містять посилань на особу ОСОБА_1 , а сам текст Умов доданий позивачем до позову не датований та не має посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням, а тому встановити з якими саме Умовами було ознайомлено відповідача неможливо, враховуючи і ту обставину, що події мали місце у 2014 році.

Крім того неможливо встановити з якими саме Тарифами банку була ознайомлена відповідач при зверненні з заявою до позивача, зважаючи на те, що додані позивачем Тарифи банку, також не датовані та не мають посилань на номер розпорядчого акту, яким вони були затверджені правлінням. Незрозуміло, які Тарифи банку діяли на момент звернення відповідача до банку з Анкетою-Заявою та які діяли в подальшому, враховуючи, що відповідно до Умов вони є змінними.

При цьому, не зрозуміло, яку саме платіжну картку видав відповідачу позивач за умов, що Анкета-заява не містила вказівки на вид картки, відсутні відомості щодо прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки , а також відсутні відомості про отримання відповідачем картки.

Незрозуміло, на підставі яких Тарифів банк обчислював заборгованість за кредитом, з огляду на відсутність даних про те, яку платіжну картку виявляла бажання оформити відповідач та яка картка їй була видана та чи була вона видана, а також строк її дії, який має значення, оскільки Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та Правил картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні картки (включно).

У постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17

Виходячи з наведеного, зобов`язання ОСОБА_1 повернути кредитні кошти за договором б/н від 12.10.2014 року настають по закінченню строку дії виданої картки.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, відсутність відомостей щодо строку дії картки, у разі її видачі ОСОБА_1 , унеможливлює також встановити і дійсний розмір заборгованості.

У правовій позиції у справі за № 6-1374цс17 від 11.10.2017 року Верховний Суд України зазначив, що відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З розрахунку позивача вбачається, що ним було змінено процентну ставку з 34,80 % на 43,20 %, проте доказів того, що відповідач повідомлявся про це банком, матеріали справи не містять, також нараховано позивачем як пеню, так і штраф.

До того ж позивачем нараховано і комісію, яка ним визначена в розмірі 3100 - заборгованість за пенею та комісією, що у вказаній сумі є пенею, а що комісією незрозуміло.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 27.12.2018 року в справі №695/3474/17 зазначив, що банк, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не вказав, за які саме послуги, що надаються позивачеві, сплачується комісія. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості і суперечить положенням частини першої ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів».

Зважаючи на вказані правові позиції Верховного Суду, пункти Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якими передбачено стягнення як пені, так і штрафу, а також нарахування комісії, є недійсними.

Частиною 2 статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що правові підстави вважати, що між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг за наданими позивачем доказами, відсутні, оскільки позивачем не доведено, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору та виконали його у відповідності до його Умов.

Проте, задовольняючи частково даний позов, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість рішення ухваленого по даній справі, унаслідок чого воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення позову без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук