Справа № 487/321/19
Провадження № 2-к/487/1/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого - судді Бобрової І.В., за участю секретаря судового засідання Батишевої Г.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Єлабузького міського суду Республіки Татарстан про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Єлабузького міського суду Республіки Татарстан від 18.06.2018 р., -

В С Т А Н О В И В:

14.01.2019 р. до Заводського районного суду м. Миколаєва Головним територіальним управлінням юстиції в Миколаївській області надіслано клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Єлабузького міського суду Республіки Татарстан від 18.06.2018 р. про стягнення державного мита з ОСОБА_1

Ухвалою суду від 11.02.2019 р. зазначене вище клопотання прийнято до провадження та призначено до розгляду.

До судового засідання боржник не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином, клопотання про відкладення судового засідання, заперечення проти задоволення клопотання суду не надав.

Відповідно до ч.5 ст. 467 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи та розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснюється.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені в клопотанні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що вимоги клопотання Єлабузького міського суду Республіки Татарстан підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Єлабузького міського суду Республіки Татарстан від 18.06.2018 р. позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 частково задоволено; встановлено , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дітьми ОСОБА_4 (відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ), що помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто держмито в бюджет МО м.Єлабуг з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 Ахметовича по 1675 рублів з кожного.

Відповідно до довідок Єлабузького міського суду Республіки Татарстан позивач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином; зазначене вище рішення суду набрало законної сили 03.09.2018 р. та підлягає виконанню; рішення Єлабузького міського суду Республіки Татарстан від 18.06.2018 р. в частині стягнення держмита з ОСОБА_6 Расима Ахметовича на території Російської Федерації не виконувалось.

Згідно з ч.1 ст. 464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Частиною 1 статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст.81 Закону України «Про міжнародне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, які виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Між Російською Федерацією і Україною питання надання правової допомоги врегульовані Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яка була підписана від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року, та ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року. Відповідно до ст. 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, проходження процедури визнання та виконання рішення іноземного суду на території України відноситься до компетенції суду. Згідно ст. 54 Конвенції, клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у ст.51 Конвенції (зокрема рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань, рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку) розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання.

В п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Умови Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах дотримані.

Підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, у відповідності до ст.468 ЦПК України, - не встановлено.

Тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання клопотання Єлабузького міського суду Республіки Татарстан про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Єлабузького міського суду Республіки Татарстан від 18.06.2018 р., є законним.

Згідно ч. 8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Таким чином, стягувана з боржника в білоруських рублях сума підлягає перерахунку в гривню за курсом Національного Банку України на день ухвалення рішення суду.

Станом на 22.05.2019 року Національний Банк України встановив офіційний курс національної валюти відносно російського рубля 4,09 грн. за 10 руб., відповідно з ОСОБА_1 підлягає стягненню державне мито (1675 х 0,409) = 685,08 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право», п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», нормами Європейської конвенції про визнання та приведення до виконання рішень іноземних арбітражів від 10 червня 1958 року, багатосторонньої угоди «Про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності», ратифікованою 19 грудня 1992 року та підписаною Україною 20 березня 1992 року, Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», ратифікованої 10 листопада 1994 року та підписаної Україною 22 січня 1993 року, ст.462,463,467,468 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Єлабузького міського суду Республіки Татарстан про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Єлабузького міського суду Республіки Татарстан від 18.06.2018 р. - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення рішення Єлабузького міського суду Республіки Татарстан від 18.06.2018 р. в частині стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 01.10.1998 р. державного мита в розмірі 1675 (одна тисяча шістсот сімдесят п`ять) руб., що складає 685 (шістсот вісімдесят п`ять) грн. 08 коп.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя І.В.Боброва