Справа № 461/4177/19
Провадження № 2/461/1020/19
УХВАЛА

14.06.2019 року суддя Галицького районного суду м. Львова Фролова Л.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якій просить суд:

1) визнати неправомірними дії Головного управління ПФУ у Львівській області щодо зменшення розміру пенсії за період з 01 січня 2017 року до 30 березня 2018 року, невиплати суми пенсії у розмірі 18473,52 грн відповідно до рішення суду;

2) стягнути з ДКС України на користь позивача шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку 18473,00 грн моральної шкоди.

Під час вирішення питання про відкриття провадження суд встановив, що заявлені у позові вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Основного Закону судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Кошти Пенсійного фонду відповідно до статті 73 зазначеного Закону використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду, оплату послуг з виплати та доставки пенсій, формування резерву коштів Пенсійного фонду.

За змістом положень ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2, управління Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є органами Фонду, підпорядкованими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (стаття 49 цього Кодексу ).

Позивач, керуючись ст. ст. 13, 49 ЦПК України звернувся за захистом прав, які він вважає порушеними, що виникли з цивільних відносин, та пов`язаних з відшкодуванням матеріальної шкоди, а тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок щодо порядку визначення юрисдикції суду, виходячи з принципу диспозитивності, зроблено у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі 755/4941/16-ц.

При цьому також необхідно відзначити, що відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Також КАС України надає визначення публічно-правового спору - як спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій та адміністративного судочинства - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ у порядку, встановленому цим законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Позивач посилалася на норми ЦК України, які регулюють зобов`язальні правовідносини, ряд статей Конституції України. Усі перераховані позивачем нормативні акти є загальними. Разом з тим при визначенні юрисдикційності спору суд повинен враховувати зміст (суть) спірних правовідносин.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що підставою, яка спонукала його звернутися до суду, було тривале невиконання рішення суду, оскільки держава Україна тривалий час не виконує рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у частині першій статті 2 передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною першою статті 3 названого Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відтак, при виконанні судових рішень про задоволення позовних вимог до державних органів, яким у даному випадку є Пенсійний Фонд України, а органом, який здійснює виконання - ДКС України, гарантом виступає саме держава Україна.

У разі тривалого невиконання судового рішення, боржником за яким є державний орган, може бути заявлена вимога про визнання бездіяльності, дій чи рішень держави протиправними та відшкодування шкоди.

При поєднанні позовних вимог про визнання бездіяльності, дій чи рішень органів державної влади з тривалого невиконання судового рішення з позовними вимогами про відшкодування моральної чи майнової шкоди, спричиненої такими бездіяльністю, діями чи рішеннями, цей спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства відповідно до статті 21 КАС України.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій, Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у цій сфері правовідносин, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи характер спору, вирішення якого залежить від встановлення обставин щодо протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень і держави, оскільки вимога про стягнення коштів безпосередньо пов`язана із такими обставинами, тому спір по своїй суті є адміністративним.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у зв`язку зі встановленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відмова у відкритті провадження у справі не є обмеження у доступі до правосуддя, оскільки для вирішення спору ОСОБА_1 необхідно звернутися до Львівського окружного адміністративного суду (м. Львів, вул. Чоловського, 2).

Керуючись ст.ст. 4, 19, 186 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними, стягнення моральної шкоди.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 15 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Д. Фролова