Справа № 638/9285/19
Провадження № 2/638/3714/19
УХВАЛА

іменем України

25 червня 2019 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Штих Т. В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Романченка Олексія Михайловича до Публічного акціонерного товариства Комерційного банка «Приватбанк» про стягнення сум відповідальності за порушення грошового зобов`язання,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Романченка О.М. звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 . 3% річних за прострочення повернення банківського вкладу згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30.09.2009 в сумі 9 008,22 грн. та 38 056,83 грн. інфляційних втрат. Стягнути з відповідача на його користь 3% річних за прострочення повернення банківського вкладу згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN5047 від 01.07.2010 в сумі 900,82 доларів США. Стягнути з відповідача 3% пені за кожний день прострочення повернення вкладу згідно договору банківського строкового вкладу (депозиту) «Строковий» № SAMDN2984 від 30.09.2009 в сумі 1 095 000,00 грн..

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам ст. ст.175, 17 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», а саме: в порушення ЗУ «Про судовий збір», позивачем при зверненні до суду із позовною вимогою майнового характеру не сплачено судовий збір.

При цьому, представник позивача посилається на ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», як підставу звільнення від сплати судового збору

Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. ЗУ «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

У звязку з цим, застосування ЗУ «Прозахист правспоживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»)

Закон України«Про захистправ споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Після укладання договору між сторонами виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись.

Враховуючи вищенаведене на правовідносини, що виникають з приводу стягнення сум за порушення грошового зобов`язання, норми ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється і тому посилання позивача на ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, є безпідставними.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки судового збору: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлений показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 1921 грн.ю

Враховуючи, що позивачем не визначена ціна позову, суд позбавлений можливості визначити розмір судового збору, який повинен бути сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою майнового характеру.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Оскільки позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях ст. ст. 175, 177 ЦПК України, тому суддя залишає її без руху.

Керуючись статями 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Романченка Олексія Михайловича до Публічного акціонерного товариства Комерційного банка «Приватбанк» про стягнення сум відповідальності за порушення грошового зобов`язання - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.В. Штих.