ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1629/19 Номер провадження 22-ц/814/2811/19Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Бондаревської С.М., Хіль Л.М.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2019 року у складі судді Максименко Л.В.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В липні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом та, посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором № б/н від 18.06.2014 року, просив про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла станом на 30.06.2019 року у сумі 12 575,42 грн. та складається з: заборгованості за кредитом - 199,01 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 8301,39 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3000 грн., а також штрафів (фіксована частина) - 500 грн., (процентна складова) - 575,02 грн., з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат - 1921 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 18 червня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60% за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась вищевказана заборгованість.

Заочним рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 18.06.2014 року в сумі - 199 грн. 01 коп.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентах, нарахованої пені та комісії і нарахованих штрафах залишено без задоволення.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 30,35 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому підлягають стягненню у розмірі непогашеного тіла кредиту - 199,01 грн. В решті позовних вимог суд виходив з їх недоведеності позивачем.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Вказує, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції допустив не тільки грубе порушення принципу платності кредитного договору, а й наніс істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Крім того, суд фактично намагався висловити позицію відповідача, який не брав участі у справі і зайняв контрпродуктивну позицію, не спростувавши належними і допустимими доказами волевиявлення останнього на укладення кредитного договору згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 18 червня 2014 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку своїм підписом відповідач підтвердив, що ця Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Згідно пунктів 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.13, 2.1.1.12.6 витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що є в матеріалах справи, за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки у розмірі 0,01% річних в рамках встановленого пільгового періоду. В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування, шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання) з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що наданий позивачем, розмір базової % ставки, яка нараховується на залишок заборгованості, та пені/штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів визначається залежно від тарифного плану та за кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», на який з 01.01.2013 року переведені всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», встановлений у розмірі 2,5% річних, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 р. - 2,9% річних, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 р. - 3,6% річних.

Встановлено, що своїх зобов`язань за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту у розмірі 199,01 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи банку, що є в матеріалах справи, не є складовою частиною договірних правовідносин сторін, а тому підстав вважати, що сторонами з додержанням обов`язкової письмової форми кредитного договору узгоджено умови кредитування, не має.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та нормам процесуального і матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Вказаних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 у подібних правовідносинах, яка у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України застосована судом при вирішенні даної справи.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на договірний характер таких правовідносин.

Матеріально-правових вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтею 1048 ЦК України, позивач в установленому законом порядку не заявляв та відповідних обставин суду не доводив.

За правилами статей 12, 13, 76-81, 89 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження заявлених позовних вимог, крім копії Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 18.06.2014 року, яка містить лише анкетні дані відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» надано суду копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256, та розрахунок заборгованості за договором станом на 30.06.2019 року.

Разом з тим, зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування, оскільки не відповідають вимогам статей 207, 1055 ЦК України щодо письмової форми кредитного договору, недодержання якої тягне нікчемність такого договору, та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Оскільки по справі не доведено, що на час підписання відповідачем анкети-заяви від 18.06.2014 року в ПриватБанку діяли саме ці Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256, та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», що є в матеріалах справи, і, що вони були надані відповідачеві на ознайомлення та саме з ними він ознайомився та погодився, підписуючи анкету-заяву про приєднання, доводи апеляційної скарги щодо визнання їх складовою частиною договору сторін є безпідставними.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема, пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що і вирішив суд першої інстанції, розглянувши справу.

За таких обставин судом правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом й доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Заочний розгляд справи не звільняє суд від обов`язку давати оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, тому доводи апеляційної скарги щодо зайняття судом позиції відповідача та за відсутності заперечень з його боку не взяття до уваги наданих позивачем доказів, є безпідставними та ґрунтуються на власній думці представника АТ КБ «ПриватБанк».

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, визначив характер спірних правовідносин та застосував норми процесуального й матеріального права, що їх регулюють.

Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційним судом не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: С.М. Бондаревська

Л.М. Хіль