н/п 2/490/3533/2018 Справа № 487/4243/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

10 січня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судуі ОСОБА_1, при секретарі Кваша С.О.,

за участі позивача та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у підготовочому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа - ТОВ "Імпульс-Миколаїв Дистриб'юційна Компанія" про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року позивач звернувся до Заводського районного суду м.Миколаєва з позовом до Лінійного відділу на станції ОСОБА_4 УМВС України на Одеській залізниці про про звільнення майна з-під арешту, в якому просив зняти арешт з автомобіля Ланос 2006 року випуску, д/н ВЕ 7016 ВЕ, який належить йому на праві власності.В обгрунтування позову посилається на те, що у рамках досудового слідства Постановою слідчого ЛВ на ст.Миколаїв ОСОБА_5 від 30.11.2009 року накладено арешт на вказаний автомобіль. В подальшому вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.02.2010 року його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки та задоволено цивільний позов та стягнуто на користь ТОВ "Імпульс-Миколаїв" матеріальну шкоду.

Строк покарання він вже відбув, борг за цивільним позовом виплатив в повному обсязі , проте арешт з належного йому автомобіля досі не знято.

В лютому 2017 року він щвертався до /Заводського районного суду м.Миколаєва з заявою про зняття арешту з даного автомобіля, проте ухвалою слідчого судді від 08.08.2017 року відмовлено у задволенні його заяви на підставі висновків, виклданих в постанові ВСУ від 15.05.2013 року № 6-26цс13, та розяснено, що вимоги особи, які грунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для позовів про звільнення майна з-під арешту, в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.07.2018 року позовну заяву було залишено без руху .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2018 року передано цивільну справу за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.

24.10.2018 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити загальне позовне провадження у цивільній справі . У зв'язку з великою навантаженістю, призначити підготовче судове засідання на 10.01.2019 року на 09:40 год. в приміщенні Центрального районного суду м.Миколаєва .

23 листопада 2018 року надійшов відзив на позовну заяву відповідача ГУНП в Миколаївській області, в якій відповідач посилається , по-переше, на те, що він не є правноступником УМВС України в Миколаївській області, отже не є належним відповідачем у справі. По-друге, законодавством чітко передбачений порядок скасування арешту на майно, який накладено в рамках кримінальної справи, отже заявлене позивачем питання повинно вирішуватися відповідно до вимог кримінально-процесуального судочинства.

11 грудня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзв , в якій зазначали саме про праванаступництво відповідача після ГУМВС України в Миколаївській області. По-друге, оскільки ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 08.08.2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про зняття арешту з автомобіля , з якою він звертався в порядку кримінального судочинства, отже на сьогодні немає іншого способу захисту порушеного права, ані ж звернення до суду з цим позовом.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заявила клопотання про закриття провадження у справі, оскільки заявлене питання належить вирішуватися відповідно до вимог кримінально-процесуального судочинства.

Позивач заперечував проти заявленого клопотання.

Вислухавши думку сторін,вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина 2 статті 174 КПК України 2012 року).

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації (частина 3 статті 174 КПК України 2012 року).

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року).

Тобто, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

Так, як вбачається з Постанови про накладення арешту на майно від 30.11.2009 року арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_3 з метою забезпечення цивільного позову та виконання вироку в частині можливої конфіскації майна а тому позивач має право звернутись до суду з відповідним клопотанням у порядку, передбаченому статтею 409 КПК України 1960 року.

Вироком Заводського районного судум.Миколаєва від 25 лютого 2010 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 191 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ "Імпульс - ОСОБА_4 компанія" в рахунок вдшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі21 828,10 грн .

На теперішній час покарання відбуто та вирок виконано в повному обсязі , що підтверджується листом Центрального ВДВС м.Миколаєва від 19.04.2018 року .

Отже, арешт на спірні приміщення було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_3- позивача у даній справі , з метою забезпечення цивільного позову.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України 2012 року арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим кодексом, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом.

У порядку, передбаченому ч.1 ст. 174 КПК 2012 року , суди вправі вирішувати питання, що виникають при виконанні вироків, а саме питання щодо скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмові у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Разом з тим спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 чинного КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» чинного КПК України питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України(1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Так, судом встановлено, що арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_3 з метою забезпечення цивільного позову, та враховуючи, що арешт на спірне майно було накладено за правилами КПК України 1960 року, суд приходить до висновку про те, що зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, клопотання представника відповідача підлягає задоволенню, а провадження у справі підлягає закриттю, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію ОСОБА_6 Верховного Суду висловила у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №202/5044/17, від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц.

Керуючись ст. ст. 197, 255 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа - ТОВ "Імпульс-Миколаїв Дистриб'юційна Компанія" про звільнення майна з-під арешту.

Роз'яснити позивачеві, що він може звернутися з відповідною заявою у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України в порядку кримінального судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО