Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 752/13693/17

провадження № 61-20830св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року в складі судді Мирошниченко О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкової І. О. про порушення прав вкладника та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 19 січня 2009 року між ним та ПАТ "Комерційний банк "Надра" укладений договір банківського строкового вкладу строком на 12 місяців з датою повернення вкладу 19 січня 2010 року в сумі 15 000,00 грн під 20 % річних. Проте, 19 січня 2010 року банк не повернув йому суму вкладу, а виплатив лише проценти, нараховані на зазначену дату. Після неодноразових звернень до банку з вимогою про повернення вкладу, з затримкою в 700 днів (з 19 січня 2010 року до 21 грудня 2011 року), сума вкладу була йому повернута трьома платежами по 5 000,00 грн протягом 3 днів. При цьому, посилався на те, що банк не виплатив йому проценти за весь період затримки виплати вкладу, чим порушив його право розпоряджатися своїми коштами.

Враховуючи наведене, позивач просив включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом, строк дії якого закінчився 19 січня 2010 року, та надати перелік вкладників виконавчій дирекції Фонду для затвердження реєстру вкладників згідно із статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодувати йому кошти в сумі 5 753,42 грн за вкладом, строк дії якого закінчився 19 січня 2010 року, як це встановлено статтями 12, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним щодо інших законодавчих актів України в цих правовідносинах, а тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що у вказаному спорі, який пов`язаний з виконанням банком своїх зобов`язань, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетним і доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права колегія суддів вважає безпідставними. Доказів на підтвердження існування заборгованості ПАТ "КБ`Надра" перед позивачем на час введення тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи і звернення позивача до відповідачів в установлений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" 30-денний строк з часу розміщення публікації про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи матеріали справи не містять.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що відповідачі проігнорували свої зобов`язання, покладені на них Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», порушили гарантоване право вкладника на отримання процентів за вкладом, строк дії якого закінчився до початку процедури виведення Фондом банку з ринку, в порядку, встановленому Законом. Суди не взяли до уваги, що ним пред`явлено позов не до банку, а до Фонду гарантування вкладів фізичних осібтауповноваженої особи Фонду, а тому такий спір визначається Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є пріоритетним. Тому суди безпідставно застосували норми закону, якими встановлені правовідносини Фонду з кредиторами, з огляду на те, що позивач не є кредитором банку, а є його вкладником, і безпідставно відмовили в задоволенні позовних вимог.

У грудні 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкова І. О. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу та просила оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

04 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу Сердюку В. В.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 19 січня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» укладений договір строкового банківського вкладу ( депозиту) № 926298 "Від тисячі до мільйону - один крок".

За умовами цього договору вкладник передає, а банк приймає від нього суму вкладу в сумі 15 000,00 грн, для чого вкладнику відкривається вкладний (депозитний) рахунок, який банк закриває після закінчення строку дії договору та/або повернення коштів вкладнику.

Строк вкладу 12 місяців, дата повернення коштів 19 січня 2010 року, процентна ставка по вкладу встановлена в розмірі 20 % річних.

Згідно з долученими до справи копіями заяв на видачу готівки від 19 грудня 2011 року № 4676, від 20 грудня 2011 року № 3951, від 21 грудня 2011 року № 76998 ПАТ КБ "Надра" видало ОСОБА_1 з поточного рахунку № НОМЕР_1 по 5 000,00 грн, а всього 15 000,00 грн.

19 січня 2010 року ПАТ "КБ "Надра" виплатило позивачу суму нарахованих процентів за період із 19 січня 2009 року по 19 січня 2010 року.

У лютому 2015 року позивач звертався до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про стягнення процентів за період із 20 січня 2010 року по 20 грудня 2011 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27 жовтня 2015 року у задоволенні таких його вимог було відмовлено.

Позов у справі, яка переглядається, подано позивачем до суду у липні 2017 року.

Постановою правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 ПАТ "КБ "Надра" віднесено до категорії неплатоспроможних.

05 лютого 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №26 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ «Надра", відповідно до якого з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Надра".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року № 85 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ «Надра» до 05 червня 2015 року (включно).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 року № 113 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Надра" до 04 червня 2016 року включно.

Публікація повідомлення про початок ліквідації ПАТ «КБ «Надра» здійснена в газеті «Голос України» 12 червня 2015 року.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 квітня 2016 року № 616 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Надра" до 04 червня 2018 року включно.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статей 1058, 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено інші умови повернення коштів.

Згідно з пунктами 1, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (яким врегульовано процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку), під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та надалі відкликання НБУ банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно із статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн.

Статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (частина перша статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення та відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши положення частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дійшли обґрунтованого висновку про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, тому вимоги про стягнення процентів за договором банківського вкладу, задоволенню не підлягають. При цьому суди правильно врахували, що з 05 лютого 2015 року у ПАТ КБ «Надра» розпочата процедура ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, такі дії можуть призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, визначених у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому доказів на підтвердженні наявності заборгованості ПАТ «КБ «Надра» перед позивачем на час введення тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду позивачем не надано.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, а висновки суду є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення судів відповідають нормам матеріального та процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська