ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5063/19 Справа № 206/721/18 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2018 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року у справі №206/721/18, провадженні №2/202/207/2019 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини, задовольнити та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач не надав суду належних доказів якими підтверджується наявність спору про визначення місця проживання дитини.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 18 червня 2010 року в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №332, прізвище дружини після одруження « ОСОБА_2 ».

В шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 04.09.2012 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №487 від 04.04.2012 року.

Відповідно до листа Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію з місця проживання управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління в Дніпропетровській області від 14.01.2019 року №20/4, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає: «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили».

Згідно з ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада

1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виявила бажання забрати дитину на постійне місце проживання до м. Івано-Франківська.

Однак, добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері в АДРЕСА_5 сторони не досягли

А тому, між колишнім подружжям існує стійкий особистий конфлікт та конфлікт щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір`ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5).

Орган опіки та піклування Самарської районної у місті Дніпрі ради дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , даний висновок затверджений Самарською районною у місті Дніпрі радою 20.06.2018 року №2-17/979 (а.с.88-90).

Згідно з листом Департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 14.12.2018 року № К-1158/01-08, ОСОБА_3 навчається у 1-Б класі Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 Івано-Франківської міської ради. До даного закладу освіти зарахована з 01.09.2018 року на підстави заяви матері, ОСОБА_1 , від 18.04.2018 року.

Судом першої інстанції встановлено, що дитина разом з матір`ю до вересня 2018 року проживала: АДРЕСА_4 , а з грудня 2018 року проживає разом з матір`ю АДРЕСА_5 . Позивач орендує квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 на підставі Договору оренди від 01.12.2018 року. Термін оренди до 01.12.2019 року.

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 15 січня 2019 року проведеного Службою у справах дітей вбачається, що в помешканні створені належні умови для проживання та виховання дитини.

Оцінюючи обставини відносно того, що дитина з 2018 року проживає у м. Івано-Франківську, а тому відсутні об`єктивні підстави для висновку, що зміна місця її проживання може загрожувати дитині психологічною або фізичною небезпекою.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Суд або орган опіки та піклування не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки про доходи від 02.04.2018 року ОСОБА_1 працює в приватному підприємстві Експертно-консалтингова компанія "Золоте століття" на посаді директора.

Відповідач, в свою чергу, не працює та отримання ним будь-якого офіційного доходу відсутнє.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив протиправні дії, про що Яремчанським ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, шо свідчить про схильність відповідача до протиправної поведінки та нехтуванню загально прийнятим моральними нормами, які склалися в суспільстві, а відтак проживання дитини разом з відповідачем буде вкрай шкідливим та може мати незворотні наслідки. Проте суд не може взяти до уваги зазначені обставини так як вони не впливають на вирішення вимог про визначення місця проживання дитини.

А тому, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, колегія суддів вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із її матір`ю ОСОБА_1 .

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року необхідно скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із її матір`ю ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із її матір`ю ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича