Дата документу 24.06.2019 Справа № 320/3348/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 320/3348/18 Головуючий у 1 інстанції: Іваненко О.В.
№ 22-ц/807/1962/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», за участю третьої особи: Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», за участю третьої особи: Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 29 жовтня 1999 року він, ОСОБА_1 , був прийнятий на роботу в Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» в якості помічника машиніста тепловоза і електровоза в цех експлуатації. 18 серпня 2006 року він був переведений на посаду бригадира підприємств залізничного транспорту та метрополітенів 5 розряду цеха екіпіровки локомотивів. 01 грудня 2015 року внаслідок реорганізації Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» було перетворено в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства«Укрзалізниця». Наказом № 194/ОС від 11 липня 2016 року назву посади змінено на бригадир підприємств залізничного транспорту 5 розряду (запис в трудовій книжці за № 12). 02 квітня 2018 року його було звільнено з роботи з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ«Укрзалізниця» за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин, у відповідності до п.3 ст.40 КЗпП України (Наказ № 77/ОС від 30 березня 2018 року, запис в трудовій книжці за № 13). З Наказом про звільнення він був ознайомлений 30.03.2018 року, копію отримав 02 квітня 2018 року. Підставою для звільнення його з роботи став Наказ № 74/С від 25 травня 2017 року про оголошення Догани та згода профкому, протокол № 31 від 30.03.2018 року.

В Поданні на дачу згоди на розірвання трудового договору за № 01-40/НК від 30.03.2018 року зазначено, що 13.05.2017 року під час розгляду результатів комісійної перевірки стану охорони праці в цехах та відділеннях Мелітопольського локомотивного депо, були встановлені факти порушення нормативно-правових актів з охорони праці на робочих місцях, а саме в цеху екіпіровки локомотивів. Відповідальним за це був ОСОБА_1 .. В результаті чого, наказом начальника депо від 25.05.2017 року 3 74/с ОСОБА_1 було оголошено дисциплінарне стягнення - догана.

29.03.2018 року була проведена перевірка стану охорони праці в цехах та підрозділах депо. В результаті цієї перевірки у ОСОБА_1 було вилучено талон-попередження № 2.

За невиконання своїх виробничих обов`язків з охорони праці бригадира ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за систематичне порушення вимог охорони праці відповідно до КЗпП.

Також підставою звільнення у Поданні вказано Наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності від 24.01.2018 року № 9/с, яким йому було оголошено дисциплінарне стягнення - догана.

З підставами його звільнення він не згоден, про що пояснював усно та письмово на засіданні профкому, всі зазначені в поданні порушення ніяким чином не свідчать про його умисне систематичне невиконання ним своїх посадових обов`язків. Позивач вважає, що також необхідно врахувати і той факт, що внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, який мав місце 21.03.2006 року, він, ОСОБА_1 , є інвалідом третьої групи безстроково. Причина інвалідності - трудове каліцтво.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, визнати незаконним та скасувати Наказ № 77/ОС від 30.03.2018 року про звільнення, за п.3 ст.40 КЗпП України, та поновити його на посаді бригадира. Стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 заробіток за весь час вимушеного прогулу, за період з 03.04.2018 року по 27 лютого 2019 року включно в розмірі 62 660 грн.22 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 лютого 2019 року позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано наказ Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за № 77/ОС від 30 березня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин, у відповідності до п.3 ст.40 КЗпП України, та поновити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ), який мешкає: АДРЕСА_1 , на зазначеній посаді.

Рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого ОСОБА_1 допущене до негайного виконання.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська б.5) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (, МФО 305482, місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького б.108, р/р НОМЕР_2 у Дніпропетровському обласному управлінні ПАТ «Державний ощадний банк України») на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ), який мешкає: АДРЕСА_1 , заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 квітня 2018 року по 27 лютого 2019 року включно в розмірі 77 060 грн.22 коп.

Допущене негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська б.5) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (, МФО 305482, місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького б.108, р/р НОМЕР_2 у Дніпропетровському обласному управлінні ПАТ «Державний ощадний банк України») на користь держави судовий збір у сумі 704,80гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до вимог ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», у спорах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувалось при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Тобто, у справі про звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд повинен з`ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв`язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до положень чинного законодавства для розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України необхідні такі умови: 1) належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; 2) невиконання трудових обов`язків повинно мати систематичний характер; 3) до працівника повинні були вже застосовуватись протягом року заходи дисциплінарного стягнення.

При цьому при застосуванні п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України важливе значення має не кількість застосованих до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення.

При звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Вирішуючи позов про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд має враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому необхідно з`ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов`язків позивачем передувало його звільненню.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 1999 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» в якості помічника машиніста тепловоза і електровоза в цех експлуатації (Наказ № 80 від 28.10.1999 року, запис в трудовій книжці за № 3). 18 серпня 2006 року він був переведений на посаду бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту та метрополітенів 5 розряду цеха екіпіровки локомотивів (Наказ № 213/ОС від 21.08.2006 року, запис в трудовій книжці за № 8). Наказом № 194/ОС від 11 липня 2016 року назву посади змінено на бригадир (звільнений) підприємств залізничного транспорту 5 розряду (запис в трудовій книжці за № 12).

29.03.2018 року була проведена позапланова перевірка стану охорони праці в цехах та підрозділах депо, та в цеху екіпіровки локомотивів, де працює Позивач, і, згідно складеного за її результатами Акту (а.с.50), було виявлено наступне: в приміщенні зберігання піску недостатнє освітлення (перегоріли лампи), в цеху знаходиться електричний продовжувач без дати випробування, заявка до електроцеху щодо усунення недоліків керівником не надана; у Кутку з охорони праці вивішена застаріла схема службових проходів по території депо 2017 року, безлад в ящику для інструментів; у приміщенні насосної має місце підтікання води з насосу, в кутку приміщення калюжа, за сушильною піччю № 1 розливи паливно мастильних матеріалів.

02 квітня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи з посади бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин, у відповідності до п.3 ст.40 КЗпП України (Наказ № 77/ОС від 30 березня 2018 року (а.с.14), запис в трудовій книжці за № 13 (а.с.12-13).

Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2018 року, 29.03.2018 року Аблякімов звертався із заявками про зміну ламп, які перегоріли, що підтверджено допитаним в судовому засіданні свідком ОСОБА_2 Стосовно відсутності оновленої схеми службових проходів по території депо, свідок ОСОБА_3 підтвердила, що саме її відділ виготовляє дану схему, а була вона на час перевірки виготовлена, чи ні, вона не пам`ятає.

Що стосується безладу в ящику для інструментів, як пояснив свідок ОСОБА_2 , і цей факт не заперечував представник відповідача, перевірка проводилась під час роботи, і інструментами користувалися, порядок завжди в інструментах наводиться після закінчення робіт, в кінці зміни, тобто в 19 годин 30 хвилин.

Крім того, як доведено в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідальність за приміщення та працю водяного насосу для екіпіровки локомотивів несе цех ТО-2 тепловозів, тобто ОСОБА_1 не може відповідати за неполадки даного насосу.

Надавши оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 систематичності невиконання службових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України та ст. 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

При визначенні розміру заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції правильно застосовані положення ст.235 КЗпП, Закону України «Про оплату праці» і Постанова Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Згідно з п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, цей Порядок застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу. З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.3 Порядку, у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів.

Вищевказаним Порядком зазначено, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Відповідно до долученої до матеріалів справи уточненої довідки Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» №115 від 05.03.2019 року та уточненого розрахунку, середня заробітна плата ОСОБА_1 на дату звільнення складає: за годину - 42грн.74 коп.; за день - 341грн.90коп.; за місяць - 6987грн.99коп.

Кількість робочих днів вимушеного прогулу на день звернення до суду з цим позовом, а саме з 03 квітня 2018 року по 27 лютого 2019 року включно складає 10 місяців і 21 робочих днів. (6987грн.99 коп. х 10 мес. = 69879грн.90коп.) + (341 грн.92 коп. х 21 р/д = 7 180 грн.32 коп.) = 77060грн.22 коп. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період складає 77060грн.22 коп.

Суд першої інстанції, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до опису та аналізу обставин справи без посилання на те, у чому конкретно допущена неправильність висновків суду, ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 24 червня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков