КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9890/2019
У Х В А Л А

18 червня 2019 року місто Київ

справа № 758/9796/15-ц

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року про відкриття провадження, постановлену під головуванням судді Шаховніної М.О., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 17 квітня 2019 року подав апеляційну скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2016 року, 30 травня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року (т.1 а.с.68-69, 98).

Постановою Верховного Суду від 16 січня 2018 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2016 року залишено без змін (т.1 а.с.124-126).

В подальшому представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційними скаргами на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року, які були зареєстровані 12 липня 2016 року та 19 липня 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року, які були зареєстровані 12 липня 2016 року та 19 липня 2016 року.

При цьому, вказаною ухвалою було попереджено відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 щодо подальшого зловживання правами на оскарження та роз'яснено наслідки такого зловживання, передбачені ст.148 ЦПК України (т.1 а.с.139-140).

Ухвалами Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року, 02 квітня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року (т.1 а.с.154, 178-179).

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року залишено без змін (т.1 а.с.218-220).

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2019 року особисто відповідачем ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року.

В ухвалі апеляційного суду було попереджено відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 щодо подальшого зловживання правами на оскарження та роз'яснено наслідки такого зловживання, передбачені ст.148 ЦПК України (т.1 а.с.238-239).

17 квітня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 в котрий раз було подано апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Оскільки вже є ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року, за таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Разом з тим, згідно з ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (ч.2 ст.121 ЦПК України).

Частиною 3 ст.13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, положеннями ч.1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 ст.64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Згідно із установленими правилами про представництво, дії, які вчинені представником, створюють, змінюють та припиняють права та обов`язки довірителя, так само і процесуальні. У питаннях здійснення представництва представник керується вказівками довірителя та діє в його інтересах.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , діючи особисто або через представника, всьоме подає апеляційні скарги на одне і те ж саме судове рішення, чим демонструє явне зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками.

Неодноразове оскарження ухвали про відкриття провадження шляхом подання відповідних скарг, які не відповідають необхідним вимогам, а також подання апеляційних скарг на ухвалу, за якою вже прийнято судове рішення судом апеляційної інстанції, є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи.

Внаслідок таких дій суд позбавлений можливості належним чином розглянути справу по суті у визначений процесуальним законодавством процесуальний строк.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене, вважаю дії відповідача ОСОБА_1 щодо систематичної подачі апеляційних скарг та касаційних скарг на одне і теж саме судове рішення зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Частиною 4 ст.44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом

Згідно з ст.143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до відповідача ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3842 грн.

Згідно з ч.5 ст.148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись ст.ст.31, 32, 44, 143, 144, 148, 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3842 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 коп.)

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала суду апеляційної інстанції в частині відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Ухвала апеляційного суду в частині накладення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Борисова О.В.