ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3963/19 Справа № 215/4927/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання:Чубіна А.В.

сторони справи :

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року, ухваленого суддею Коноваленком М.І. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 03 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «ДельтаБанк») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що 10.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 0321/0408/45-022, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 27000 доларів США з розрахунку 12,5% річних за користування кредитом на строк з 10.04.2008 по 10.04.2038.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №№ 0321/0408/45-022-Р-1 від 10.04.2008. Відповідно до умов договору поруки, відповідач ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Між ПАт «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений 25.05.2012 договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах цього договору Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» передає (відступає) позивачу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Як наслідок, позивач набув право вимагати до поручителя позичальника ОСОБА_1 виконання обов`язків за кредитним договором № 0321/0408/45-022 від 10.04.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 (далі - кредитний договір) та договором поруки між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

Боржник та поручитель порушили умови укладеного договору в частині своєчасності погашення кредитної заборгованості, в результаті чого виникла заборгованість станом на 28 липня 2015 року у розмірі 663296,65 грн., з яких 542891,77 грн. - тіло кредиту, 120404,88 грн.- відсотки, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, як поручителя та судові витрати.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0321/0408/45-022 від 10.04.2008 у розмірі 23864,23 доларів США, що еквівалентно 526499,28грн., основної суми боргу, 149,25 доларів США проценти за користування кредитом, що еквівалентно 3280,59 грн., доларів США проценти за користування кредитом, а всього 24013,48 доларів США, що еквівалентно 529779,87грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 7946,70грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ПАТ «Дельта Банк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги посилається, що судом встановлено, що Банком не пропущений шестимісячний строк звернення до суду із позовом після пред`явлення вимоги до поручителя, тому припинення поруки в частині певних вимог щомісячних зобов`язань не може бути застосовано.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, відповідача, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 10.04.2008 укладений кредитний договір № 0321/0408/45-022 за умовами якого, кредитодавець надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у сумі 27000 доларів США з розрахунку 12,5% річних за користування кредитом на строк з 10.04.2008 по 10.04.2038 (а.с.7-14 том1).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, цього ж дня між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0321/0408/45-022-Р-1 від 10.04.2008, за умовами якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язалась перед банком відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, які виникли з кредитного договору № 0321/0408/45-022 від 10.04.2018 (а.с.27 том1).

Між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 25.05.2012 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, а ПАТ «Дельта Банк» замінило ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стало новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях та набуло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.47 - 60 том1).

Всупереч умов кредитного договору, позичальник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як поручитель, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконали, у зв`язку із чим утворилась заборгованість станом на 28.07.2015 у розмірі 30064,74 дол. США, що за офіційним курсом НБУ, еквівалентно 663296,65 грн., яка складається із тіла кредиту у розмірі 24607,24 дол. США, що еквівалентно 542891,77 грн, відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 5457,50 дол. США, що еквівалентно 120404,88 грн відсотки, яку банк просив стягнути з поручителя ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник позивача оскаржує судове рішення лише в частині відмови ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості в сумі 6051,36 дол. США, як простроченої станом на 28 липня 2015 року.

Задовольняючи частково позовні вимогиПАТ «Дельта Банк» та стягуючи заборгованість за кредитом з відповідача, як поручителя, суд першої інстанції дійшов висновку, що до вимог про стягнення простроченої заборгованості станом на 28 липня 2015 року в сумі 6051,36 дол. США Банк не пропустив шестимісячний строк, проте здійснити розрахунок неможливо, тому прийшов до висновку, що дія поруки до цих вимог припинена. За інший період з 28 липня 2015р. по 10 квітня 2038 р. стягнув достроково заборгованість з поручителя.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини, щодо виконання відповідачем, як поручителем, умов укладеного кредитного договору в частині своєчасного його погашення.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Як видно зі змісту кредитного договору, сторони встановили строк дії договору повернення кредитних коштів по 18 травня 2021 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (п.п.1.1,1.3.1,1.3.4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено розділом 9 кредитного договору (а.с.12).

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов`язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Як видно з п.10 укладеного між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору поруки № 0321/0408/45-022-Р-1 від 10.04.2008, сторони керуючись умовами ч.4 ст.559 ЦК України встановили, що строком припинення поруки, встановленої цим договором є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов`язків, передбачених основним зобов`язанням.

Відповідно до пункту 4 договору поруки, у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання в строк, поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, наданих в межах основного зобов`язання та процентів за користування кредитом за першою вимогою Банку потягом трьох банківських днів з моменту отримання поручителем надісланої Банком письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов`язань.

Отже, договір поруки набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договору поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти реалізацію ними прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

У пункті 3.1.1 кредитного договору, сторони погодили, що позичальник зобов`язується з 12 травня 2008 року здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 288,16 дол. США у чітко встановлений цим договором термін - 10 числа кожного місяця. (а.с.8 том 1).

Отже, сторони кредитного договору встановили, зокрема, строк виконання позичальником окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, з огляду на умови укладеного договору, позов слід пред`явити ПАТ «Дельта Банк» протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Оскільки умовами укладеного кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Як встановлено матеріалами справи, згідно позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із вимогою на підставі положення ст.ст.1050,1054 ЦК України про дострокове повернення кредитних коштів 28 серпня 2015 року (а.с.6).

Згідно дослідженого графіку погашення кредитної заборгованості, сторони встановили порядок погашення щомісячними платежами 10 числа кожного місяця.

Отже, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги представника позивача, вважає їх слушними. Проте, не весь обсяг заборгованості за кредитним договором, який мав місце до 28 травня 2015 року має бути стягнутий з відповідача, а лише той, розмір обов`язкового щомісячного внеску, що охоплюється шестимісячним періодом до дати звернення до суду ПАТ «дельта Банк» із позовом.

З урахуванням графіку погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами 10 числа кожного місяця, дати звернення позивача до суду із позовом, приходить до висновку, що шестимісячний строк звернення до поручителя, передбачений положенням ч.4 ст.559 ЦК України, про стягнення кредитної заборгованості за період з 28 лютого 2015 року по 28 травня 2015 року не пропущений, тому висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають вимогам законодавства та матеріалам справи.

З огляду на розмір щомісячного аустенітного платежу в сумі 288,16 дол.США та з урахуванням суми платежу в квітні 378,16 дол.США, враховуючи графік погашення кредитної заборгованості, за період з 28 лютого 2015 року по 28 травня 2015 р. з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає до стягненню сума заборгованості за кредитом 1530,80 дол.США, (а.с.17 том 1).

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» та стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 0321/0408/45-022 від 10.04.2008, в сумі 25544,18 дол.США., що еквівалентно 563504,61 грн., в межах заявлених позовних вимог.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із апеляційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» сплачував судовий збір у розмірі 5481 грн.(а.с.100 том 2). У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги частково, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 1386,52 грн., виходячи з розрахунку (1530,80х5481/6051,36).

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 03 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 0321/0408/45-022 від 10 квітня 2008 року 25544,18 дол.США, що еквівалентно 563504,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» сплачений за розгляд апеляційної скарги судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1386,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: