Справа номер 481/1348/18
Провадження номер 22-ц/812/1773/19 Головуючий суду першої інстанції - Вжещ С.І.
Категорія 47 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участі представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобузьского районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2019 року, ухвалене о 13 год.52 хв. під головуванням судді Вжещ С.І. в приміщенні суду в м.Новий Буг Миколаївської області, за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Новобузька районна державна адміністрація Миколаївської області, про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подала до суду вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

05 січня 1996 року вона була прийнята у колективно-дольове господарство «Червона Україна» на посаду няньки у дитячому садку, у зв`язку з чим їй була видана трудова книжка колгоспника. У травні 1999 року вона була переведена на роботу на посаду пекаря пекарні, а у вересні 2000 року - на різні роботи.

15 січня 2001 року її було звільнено за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання.

З письмової відповіді відділу у Новобузькому районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області позивач дізналася про отримання КДГ «Червона Україна» державного акту на право колективної власності на землю та визначення розміру земельної частки - 9,2 умовних кадастрових гектарів.

ОСОБА_1 вказувала, що 25 червня 1997 року загальними зборами КДГ «Червона Україна» було затверджено список членів, які мали право на отримання земельної частки (паю). Однак її до згаданого списку помилково внесено не було.

Посилаючись на те, що невнесення її до списку членів господарства, позбавило її права на отримання земельної частки (пай), позивач просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 9,2 умовних кадастрових гектарів, зобов`язавши Кам`янську сільську раду Новобузького району Миколаївської області виділити їй земельну ділянку в натурі з земель резервного фонду чи земель запасу, розташованих на території сільської ради.

Відповідач Кам`янська сільська рада позовні вимоги визнала і не заперечувала у їх задоволенні.

Відповідач Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Новобузька районна державна адміністрація Миколаївської області позов не визнали і просили відмовити у його задоволенні, оскільки він є безпідставним, а крім того поданий з порушенням позовної давності.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела наявність обставин, які доводять її право на отримання земельної частки (паю). Визнання позову сільською радою суд не прийняв до уваги, оскільки відсутні для того підстави визначені ч.4 ст.206 ЦПК України.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначала, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та оцінив докази, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Новобузькою РДА подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на безпідставності вимог позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 05 січня 1996 року позивач ОСОБА_1 , яка до 23 липня 2011 року мала прізвище ОСОБА_1 , була прийнята на посаду няні на контрактній основі у дитячий садок колективно-дольового господарства «Червона Україна», з 15 лютого 1997 року вона перебувала у декретній відпустці, з 01 червня 1998 року - няня в дитячому садку. 11 травня 1999 року була переведена у пекарню пекарем, 15 вересня 2000 року переведена на різні роботи. 15 січня 2001 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання (а.с.16-17).

Вказані дані відображені у трудовій книжці колгоспника, дата початку заповнення якої визначена 22 лютого 1996 року.

Згідно з інформацією Кам`янської сільської ради Новобузького району Миколаївської області від 08.02.2018 р. та Відділу у Новобузькому районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 21.02.2018 р. КДГ «Червона Україна» отримало державний акт на право колективної власності на землю 13 листопада 1995 року. У список громадян-членів вищезазначеного господарства, який додавався до державного акту від 13.11.1995 р. та до списку, затвердженого на загальних зборах господарства 25.04.1997 р., позивач внесена не була. Розмір земельної частки (паю) складає 9,2 умовних кадастрових гектарів вартістю 27 321 грн. (а.с.18-21).

Відповідно до ст.5 ЗК України від 18 грудня 1990 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, у колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. До прийняття такого рішення провадиться передача земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, до відання сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян.

Згідно з п.п.2,7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Виходячи зі змісту даного Указу та статей 22, 23 ЗК України в редакції 1990 року особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, у тому числі і пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами; включення до списків осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Право на земельну частку (пай) виникає з часу отримання сільгосппідприємством державного акту на право колективної власності на землю разом з доданими до нього списками осіб, що мають право на земельну частку (пай).

Пункти 1.4, 1.6, 1.11, 2.1, 5.4, 5.5, 5.9 Рекомендацій щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням Державного комітету України по земельних ресурсах від 21.08.1998 року передбачають, що для проведення перерозподілу земель резервного фонду за рішенням органу місцевого самоврядування створюється комісія. Висновки і пропозиції комісії, розглянуті і затверджені сесією відповідного органу місцевого самоврядування, є підставою для виконання необхідних вишукувальних і проектних землевпорядних робіт. Надання у постійне користування та передача у власність громадянам земельних ділянок із земель резервного фонду здійснюється в порядку відведення у відповідності з чинним законодавством, за кошти громадян, в інтересах яких оформляються правовстановлюючі документи.

Орган місцевого самоврядування на підставі заяв новоприйнятих членів недержавного сільськогосподарського підприємства, клопотання комісії по перерозподілу, з метою використання за цільовим призначенням земель резервного фонду та за погодженням з органом управління цього підприємства в місячний термін приймає рішення щодо передачі в колективну власність із резервного фонду земельної ділянки у розмірах суми площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян.

Відведення земельної ділянки із земель резервного фонду у власність громадян здійснюється відповідними землевпорядними або іншими організаціями, які мають на це право. Встановлення і закріплення меж земельної ділянки в натурі проводиться з участю представника органу місцевого самоврядування та громадянина, якому відводиться земельна ділянка, а також суміжних власників землі і землекористувачів.

Матеріали встановлення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі складають технічну документацію. Ця документація є підставою для оформлення і послідуючої видачі правоустановлюючих документів на право приватної власності на землю та користування нею.

Статті 1, 3, 5, 8, 10, 19, 21 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 року, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, регламентують, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Підприємство створюється за бажанням громадян на добровільних засадах на їх загальних зборах.

Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Підприємство самостійно визначає форми, системи і розміри оплати праці його членів та інших працівників.

Підприємство має право вільного найму працівників. Оплата праці найманих працівників визначається за погодженням сторін, але не може бути нижчою за встановлений державою мінімальний рівень заробітної плати (мінімальний рівень оплати праці за професійно-кваліфікаційними групами працівників) і не залежить від кінцевих результатів господарювання.

Підприємство дбає про поліпшення умов праці та побуту своїх членів, а також осіб, які працюють у ньому за трудовим договором.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є правильним.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку доказам, які не доводять права позивача на отримання земельної частки (паю), оскільки наявні у справі докази свідчать про те, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу у господарство на контрактній основі, що не протирічить вимогам Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», після отримання КДГ «Червона Україна» державного акту на право колективної власності на землю. Дані про те, що вона була прийнята у члени господарства під час її роботи і тому мала право на включення до списку осіб, які мали право на отримання земельного паю, затвердженого загальними зборами господарства 25 квітня 1997 року, відсутні.

Посилання позивача на те, що вказаний факт згідно з ч.3 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» доводить трудова книжка, що має назву трудова книжка колгоспника, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги, оскільки, як правильно зазначив суд, зазначені посилання ґрунтуються на неправильному розумінні змісту вказаних положень Закону. Позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що вона відноситься до переліку осіб, зазначених у абз.5 ч.1 ст.1 вказаного Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 04 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

О.О.Ямкова

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.