З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"11" січня 2019 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: Саландяк О.Я.
секретаря: Гресик О.В.,
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
ОСОБА_1, ОСОБА_2 10.12.2018 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. У позовній заяві та в судовому засіданні викладено наступну позицію позивачів: позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до договору купівлі-продажу від 29.10.2010 року є власниками, кожен по 1/2 частці, житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1. ОСОБА_2. 16.05.2012 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на «ОСОБА_2». Відповідачка ОСОБА_3 є колишньою дружиною позивача ОСОБА_1, шлюб між якими 26.05.2015 року розірвано. З 15.03.2011 року за згодою позивачів відповідачка зареєструвалася у належному їм будинку по АДРЕСА_1. Але з часу розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відповідачка за місцем реєстрації не проживає. На даний час відповідачка має іншу сім'ю, проживає в м. Жмеринка, однак де саме позивачам не відомо. На звернення позивача ОСОБА_1 до відповідачки про добровільне зняття з реєстрації, та категорично відмовилася. Домовленості між позивачами та відповідачкою щодо збереження за нею права користування житлом у разі її відсутності понад один рік немає. Позивачі зазначають, що їм матеріально важко сплачувати комунальні платежі, особливо в зимовий період, і у зв'язку із цим мають намір оформити субсидію, а також не можуть повністю розпорядитись своєю власністю через наявність зареєстрованої у їх будинку відповідачки. А тому просять визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом - будинком АДРЕСА_1
Ухвалою суду від 18.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 26)
Ухвалою суду від 11.01.2019 року постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час, дату та місце його проведення, відзив на позов до суду станом на час розгляду справи не надійшов. (а.с. 31)
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається.
З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу.
Заслухавши вступне слово позивачів, дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що відповідно до копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29.10.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у власність в рівних частках по 1/2 кожен, житловий будинок з господарчими будівлями загальною площею 61,3 кв.м, що в АДРЕСА_1. Договір зареєстровано в реєстрі за №2-1240 (а.с. 9, 12) та внесено до Державного реєстру правочинів за номером правочину 4184490. (а.с. 10, 13)
Відповідно до Витягів про державну реєстрацію прав (а.с. 11, 14) за ОСОБА_2. та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2010 року зареєстровано право спільної часткової власності (по 1/2) на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Відродження, 44 м. Жмеринка Вінницької області у КП ВООБТІ - номер запису 4972 у книзі 4 додаткова 44.
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_2. 16.05.2012 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с. 8)
З копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 15-18) вбачається, що відповідачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 15.03.2011 року зареєстрована за вказаною адресою. Даний факт також підтверджується інформацією наданою органами державної влади щодо реєстрації місця проживання особи на запит суду відповідно до положень ст. 187 ЦПК України (а.с. 25, 28).
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 5) шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 26.05.2015 року розірвано.
Відповідно до довідки квартального комітету «Корчовка» №1018 від 06.12.2018 року (а.с. 19) та акту від 06.12.2018 року, посвідченого головою квартального комітету «Корчовка» В. Штурмаревич (а.с. 20), ОСОБА_3, яка зареєстрована по АДРЕСА_1, з травня 2015 року не проживає за даною адресою.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачка, яка є колишнім членом сім'ї власників житла (колишня дружина та колишня невістка), більше року, без поважних причин не проживає в будинку АДРЕСА_1, не несе витрат по його утриманню. Будь-яких перешкод для проживання і користування будинком їй не чинили. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідачкою з позивачами не укладався.
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Вказаний спір регулюється положеннями Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачку ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право на користування житлом - будинком АДРЕСА_1, що позбавляє останню права на користування вказаним житловим приміщенням. Підстав збереження житлового приміщення за відповідачкою не встановлено, підстав збереження за нею жилого приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені ст. 71 ч.3 ЖК України, не встановлено.
Право власників даного будинку - позивачів, порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту, а позов - задоволенню.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачів слід стягнути судовий збір, сплачений при подачі позову до суду (а.с.1,2 ) у повному обсязі, оскільки позов задоволено повністю.
Відповідно до ст.ст. 319, 383 ч.1, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280-282, 354 ЦПК України, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ «перехідні положення» ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право на користування житлом - будинком АДРЕСА_1.
Сягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, і.н. НОМЕР_1, 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.
Сягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, і.н. НОМЕР_2, 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя О.Я. Саландяк