КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6266/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня2019року місто Київ

справа № 752/16756/18

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко Т.М., повний текст рішення складено 08 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування, інфляційній втрати та 3% річних,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом відповідача, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на свою користь 24709,91 грн., яка складається з:

19509,91 грн. - залишок невиплаченого страхового відшкодування;

1700 грн. - витрати на звіт про визначення вартості матеріального збитку автомобіля від 23 квітня 2018 року;

3500 грн. - витрати на висновок експерта від 06 листопада 2018 року;

інфляційні втрати та 3% річних на суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 19509,91 грн. за період з 19 червня 2018 року по день ухвалення рішення.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 18 березня 2018 року в місті Києві на бульварі Лесі України сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «HyundaiGetz», д.н.з. НОМЕР_1 під її керуванням та автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вказувала, що цивільна відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/2095023.

Зазначала, що згідно звіту №1215 від 23 квітня 2018 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 матеріальний збиток завданий власникові вказаного автомобіля становить 29240,81 грн.

Зауважувала, що 20 червня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» виплатило їй 10000 грн. страхового відшкодування.

Вказувала, що 21 червня 2018 року нею було подано до страхової компанії заяву про доплату залишку суми страхового відшкодування, проте відповідач відповіді не надав.

Подаючи заяву про уточнення позовних вимог, позивач зазначила, що згідно висновку №402/18 судового експерта Коваля І.М. від 06 листопада 2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «HyundaiGetz», д.н.з. НОМЕР_1 становить 29509,91 грн.

Посилаючись на те, що вона отримала неповну суму страхового відшкодування та з боку відповідача має місце безпідставна відмова у здійсненні страхового відшкодування, позивач просила стягнути з страхової компанії недоплачену суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що заподіяна шкода завдана автомобілю внаслідок ДТП та існує в незалежності від того, чи поніс грошові витрати на ремонт позивач, чи продовжує використовувати автомобіль у пошкодженому стані, не витрачаючись на його ремонт.

Вказував, що збитки мають бути відшкодовані в незалежності від того, чи має бажання страхувальник витрачати відшкодовані кошти на ремонт пошкодженого автомобіля.

Зазначав, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги висновок №402/18 судового експерта Коваля І.М. від 06 листопада 2018 року.

Зауважував, що оскільки позивач отримала неповну суму страхового відшкодування, він вважає, що з боку ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» має місце безпідставна відмова у здійсненні страхового відшкодування.

Посилався на те, що з 19 червня 2018 рокудо моменту подання позовної заяви про стягнення страхового відшкодування позивач має право вимагати сплатити недоплачену суму страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відзиву на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» сплачене в повному обсязі відповідно до заявлених вимог позивача та вимог Закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2018 року в місті Києві на бульварі Лесі України сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 під її керуванням та автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2018 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мани місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2095023.

20 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» з заявою про страхове відшкодування у зв`язку з завданням збитків пошкодженням автомобіля «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_1.

У вказаній заяві ОСОБА_1 самостійно було вказано орієнтовний розмір шкоди, який складає 11000 грн. (а.с. 57).

Відповідно до звіту №648 від 14 червня 2018 року про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_1, складеного суб`єктом оціночної діяльності Крупович М.Ю. вартість матеріального збитку автомобіля становить 10729,35 грн.

18 червня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» складено страховий акт №ГО-11589/КВ2 по договору страхування №АМ2095023 від 29 листопада 2017 року та розрахунок страхового відшкодування (а.с.81, 82).

20 червня 2018 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 у розмірі 10000 грн. (за вирахуванням франшизи 1000 грн.), що підтверджується платіжним дорученням №27540 від 20 червня 2018 року (а.с.83).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст.990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 9.1 ст.9 Закону встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п.22.1 ст.22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Пунктом 12.1 ст.12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюються безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

А відтак, встановивши, що відповідач визнав вимоги позивача обгрунтованими та прийняв рішення про здійснення страхового відшкодування в розмірі визначеному заявником за мінусом франшизи передбаченої полісом АМ/2095023, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» сплачене в повному обсязі відповідно до заявлених вимог позивача та вимог Закону.

При цьому доказів фактичного проведення ремонту автомобіля позивачем не надано.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги висновок №402/18 судового експерта Коваля І.М. від 06 листопада 2018 року колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обгрунтування збільшених позовних вимог позивачем надано висновок №402/18 судового експерта Коваля І.М. від 06 листопада 2018 року, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 становить 29509,91 грн., а відтак остання вказувала на те, що відповідач не у повному обсязі виплатив суму страхового відшкодування.

Як вбачається з вказаного висновку, у зв`язку з неможливістю надання для огляду експерту досліджуваного автомобіля експертиза, згідно заяви замовника, проводилася на підставі наданих ним вихідних даних, зокрема:

копії свідоцтва про реєстрацію досліджуваного КТЗ;

копії протоколу огляду КТЗ від 07 квітня 2018 року, виконаного оцінювачем Парфьоновим О.О. ;

копії протоколу огляду КТЗ від 21 березня 2018 року, виконаного оцінювачем Круповичем М. Ю. ;

кольорових фотозображень пошкодженого автомобіля Hyundai Getz д/н НОМЕР_2 в електронному вигляді.

У висновку зазначено, що вартість матеріального збитку визначається як вартість відновлювального ремонту дослідженого КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

У вказаному висновку у таблиці 2 зазначено про наявність пошкоджень, які мали місце до ДТП: деформація переднього правого крила, деформація та пошкодження лакофарбового покриття переднього бампера праворуч по кромці.

Також у висновку вказано, що в калькуляції відновлювального ремонту досліджуваного КТЗ враховано попереднє пошкодження переднього бамперу шляхом вирахування робіт з його фарбування та вартості матеріалів.

Разом з тим, як вбачається з калькуляції до висновку у ньому враховано вартість ремонтних робіт щодо зняття/встановлення переднього бампера та пов`язаних з цим робіт (а.с.108).

Крім того, у поясненнях в калькуляції вказано, що перерахована ціна запчастини; ціни +20.00%; ціни на лакофарбові матеріали перераховано, дані введені вручну користувачем та зазначено, що у роботи включено антикорозиційний захист днища.

При цьому, висновок обґрунтувань щодо підвищення цін на 20.00% матеріали не містить.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неприйняття висновку №402/18 судового експерта Коваля І.М. від 06 листопада 2018 року до уваги, оскільки у вартість матеріального збитку враховано вартість ремонтних робіт та деталей, які мали пошкодження до ДТП та антикорозиційний захист днища, та необґрунтовано завищені ціни на 20.00%.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з 19 червня 2018 року до моменту подання позовної заяві про стягнення страхового відшкодування позивач має право вимагати сплатити недоплачену суму страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочених, а також три проценти річних від простроченої суми колегія суддів відхиляє, оскільки страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було сплачене ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» в повному обсязі та у строки передбачені п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому відповідачем права позивача не були порушені.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми у розмірі 19509,91 грн., інфляційних втрат та 3% річних.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права та колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доказам відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: