Провадження № 22-ц/801/1220/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 рокуСправа № 127/16089/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Шемети Т.М., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля-Агропродукт» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2019 року, ухваленого суддею Дерновою В.В. (повне рішення складено 05 квітня 2019 року) та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року, ухваленого суддею Дерновою В.В. (повне рішення складено 15 квітня 2019 року) в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля - Агропродукт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Райз - Захід», про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо - транспортної пригоди,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля - Агропродукт» (далі ТОВ «Поділля - Агропродукт») на його користь матеріальну шкоду в розмірі 98 324,27 грн., а також судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 18 березня 2018 року на автодорозі Вінниця-Браїлів, внаслідок зіткнення транспортного засобу марки «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Jonh Deere», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , транспортний засіб позивача було пошкоджено. ОСОБА_2 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Поділля-Агропродукт», тому спричинена внаслідок ДТП матеріальна шкода в сумі 98324,27 грн відповідно до ст. 1172 ЦК України підлягає стягненню з відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Поділля - Агропродукт» на користь ОСОБА_1 98 324,27 грн. матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспорною пригодою, а також 983,24 грн. судового збору.

Додатковим рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року стягнуто з ТОВ «Поділля - Агропродукт» на користь ОСОБА_1 11 353,70 грн на правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням від 27 березня 2019 року та додатковим рішенням від 10 квітня 2109 року, ТОВ «Поділля - Агропродукт» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення від 27 березня 2019 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Також просить скасувати додаткове рішення від 10 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 3 834,36 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом безпідставно залишено без задоволення заяву відповідача про призначення судової авто-технічної експертизи для встановлення безпосереднього причино-наслідкового зв`язку між діями водіїв автомобілів; жодних доказів про наявність чи відсутність вини в діях ОСОБА_1 суду надано не було; судом при вирішенні питання щодо суми відшкодування завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди не взято до уваги позицію відповідача щодо недостовірності та недопустимості звіту про оцінку вартості матеріального збитку.

При вирішенні питання про розмір витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 11353,70 грн судом не надано належну оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження такої суми. Зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг від 27.03.2019 не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містить змісту та обсягу наданих послуг. Замість детального опису наданих адвокатом послуг позивачем надано розрахунок час витраченого на надання правничої допомоги, зокрема, в розрахунку не зазначено чому саме така кількість часу була витрачена на підготовку процесуальних документів. Норми витрати часу на підготовку процесуальних документів визначені в Нормах часу на виконання робіт працівниками юридичних служб.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Піпко А.М. просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а оскаржуване рішення від 27.03.2019 та додаткове рішення від 10.04.2019 залишити без змін. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2305,20 грн.

Від ОСОБА_2 та ТОВ «Райз-Захід» відзивів на апеляційні скарги не надійшло.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг дійшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля марки Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 .

18.03.2018 близько 09 год. 30 хв. на автодорозі Вінниця-Браїлів водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Jonh Deere», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ТзОВ «Райз-Захід», під час зустрічного роз`їзду, який був утруднений габаритами транспортного засобу, яким він керував, перешкоджав руху транспортного засобу, який рухався на своїй смузі, внаслідок чого відбулася ДТП, в якій автомобіль «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.04.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 13).

Вказана постанова як така, що набрала законної сили відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, щодо якої її ухвалено, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

ОСОБА_2 є працівником ТОВ «Поділля-Агропродукт», що підтверджується наказом про прийняття його на роботу №591 від 29.12.2017 (а.с.40) та 18.03.2018 виконував свої трудові (службові) обов`язки, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за березень 2018 року (а.с.41-42) та подорожнім листом трактора №200326 за 18.03.2018 (а.с.43).

Трактор «Jonh Deere» на підставі договору оренди сільськогосподарської техніки та транспортних засобів від 02.01.2018 знаходиться у тимчасовому оплатному користуванні ТОВ «Поділля-Агропродукт» (а.с.108).

Відповідно до звіту №006/05/2018 від 04.05.2018 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки RENAULT LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконаного оцінювачем ТОВ «Експерт-Центр», вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ RENAULT LOGAN, внаслідок пошкодження транспортного засобу становить 98324,27 грн з урахуванням ПДВ (а.с.14-30).

Суд першої інстанції встановивши, що ТОВ «Поділля-Агропродукт» є особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки 18.03.2019 внаслідок ДТП з вини працівника товариства ОСОБА_2 під час виконання ним трудових обов`язків автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 98 324,27 грн матеріальної шкоди, оскільки вона є доведеною та не спростованою відповідачем.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи.

ТОВ «Поділля-Агропродукт» рішення суду в частині наявності у нього обов`язку відшкодувати шкоду, завдану його працівником ОСОБА_2 та право на отримання компенсації з працівника відповідних витрат не оспорюються.

Згідно частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14, аналіз статті 1166 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про ненадання жодних висновків про наявність чи відсутність вини в діях іншого учасника ДТП - ОСОБА_1 , що сталась 19.04.2018, колегією суддів не беруться до уваги.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

ОСОБА_2 згідно постанови Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19.04.2018 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Працівник поліції, який прибув на місце ДТП 18.03.2018, оцінивши обставини, що стосувалися події ДТП та мали значення для об`єктивного визначення її причин, вжив заходів щодо визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, склав відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслав його суду.

Суд першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, встановив наявність адміністративного правопорушення, а також винність даної особи у його вчиненні, що відповідає завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Будь-які обставини, які б натякали на наявність вини іншого учасника ДТП - ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні.

Крім того, ТОВ «Поділля-Агропродукт» стверджуючи в апеляційній скарзі про відмову в задоволенні його клопотання про призначення авто-технічної експертизи та не погоджуючись із позицією суду в цій частині, при поданні апеляційної скарги не заявляло клопотання про призначення такої експертизи в порядку ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Не погоджуючись із визначеним розміром матеріальної шкоди, в апеляційній скарзі ТОВ «Поділля-Агропродукт» зазначає, що судом безпідставно взято до уваги недопустимий доказ - Звіт оцінки майна №006/05/2018 від 04.05.2018, оскільки договір на підставі якого виконано даний звіт, підписаний неналежною особою. На офіційному сайті Міністерства Юстиції України в реєстрі атестованих судових експертів не зазначена ОСОБА_3 , а звіт складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів №142/5/2092, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003.

Однак такі доводи апеляційної скарги колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки заперечуючи щодо розміру матеріального збитку, а також ставлячи під сумнів вказаний звіт оцінки майна, відповідач не спростував вказаний доказ.

Як слідує із матеріалів справи, ухвалою суду від 13.09.2018 задоволено заяву ТОВ «Поділля-Агропродукт» та призначено в справі судову авто-товарознавчу експертизи. Вказана ухвала залишена без виконання через відсутність оплати за її проведення ТОВ «Поділля-Агропродукт».

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ТОВ «Експерт-Центр» має Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №171/16 від 26.02.2016, виданий Фондом державного майна України, оцінювачу ОСОБА_3 видано Свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності від 19.02.2015 № 112, Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 05.07.2008 та Посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 06.07.2016 № 5537, що відповідає вимогам ст. 5 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні».

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що Звіт оцінки майна № 006/05/2018 від 04.05.2018 відповідає вимогам чинного законодавства та є допустимим письмовим доказом у справі.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення ухвалене на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, з вірним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення.

Оцінюючи правильність додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року, яке стосується вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому частиною 4 статі 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

На підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надано договір про надання правової допомоги від 12 травня 2018 року, розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 27.03.2019 № 27/03/19/1Р (а.с.230 т.1), Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 27.03.2019 (а.с.231 т.1), рахунок № 27/03/19/1 від 27 березня 2019 року (а.с.232 т.1), квитанцію №0.0. від 28.03.2019 (а.с.233 т.1) про сплату ОСОБА_1 адвокату Піпку А.М. 11353,70 грн. за надання професійної правничої допомоги.

Суд першої інстанції, розглянувши заяву відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, прийшов до висновку про недоведення відповідачем неспівмірності таких витрат. При цьому, судом взято до уваги поведінку відповідача під час розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши вказану заяву відповідача, погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про неналежність акту приймання-передачі наданих послуг є безпідставними, оскільки з його змісту слідує, що він містить зміст та обсяг наданих послуг, та відповідно до умов договору про надання правової допомоги підтверджує належне надання адвокатом позивачу правової допомоги.

У наданому до суду розрахунку часу обраховано, що витрати на правову допомогу складають 11353,70 грн. та обґрунтовано такий розмір.

Твердження апелянта, що норми витрати часу на підготовку того чи іншого процесуального документа визначені лише в Нормах часу на виконання робіт працівниками юридичних служб не заслуговують на увагу, оскільки вони містять норми часу на виконання робіт та нормативи чисельності працівників, які займаються правовими питаннями установ, організацій, підприємств.

Відтак, встановивши, що на підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надано документи у відповідності до вимог частини 3 статті 137 ЦПК України, з урахуванням поведінки сторони під час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ТОВ «Поділля-Агропродукт» (з урахуванням задоволення позову) на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 11353,70 грн.

Враховуючи викладене, ухвалене по справі додаткове рішення від 10 квітня 2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ТОВ «Поділля-Агропродукт» залишенню без задоволення.

В зв`язку із залишенням без задоволення апеляційної скарги з відповідача на користь позивача слід стягнути відповідно до статей 137, 141 ЦПК України понесені ним та документально підтверджені витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції - витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2305,24 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля-Агропродукт» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2019 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля-Агропродукт» () на користь ОСОБА_1 ьовича (ІПН НОМЕР_3 ) 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 коп. понесених ним витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Т.М. Шемета

М.М. Якименко