справа № 208/5765/17
№ провадження 2/208/900/19
02 травня 2019 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
Головуючого, судді - Івченко Т.П.,
секретаря судового засідання - Корнієнко К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради до ОСОБА_1 , третьої особи: ОСОБА_2 , Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», -
18.10.2017 року позивач в особі Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом до ОСОБА_1 , третьої особи: ОСОБА_2 , Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», якою прохали суд визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: 12/25 частини квартири АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.10.2017 року залишено без руху позовну заяву, з підстав недотримання вимог ст. 119 ЦПК України.
30.11.2017 року позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, згідно до яких просили визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: 12/25 частини квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.11.2017 року відкрито провадження по цивільній справі за даним позовом.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.02.2019 року, визначено порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Стисла позиція позивача:
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 , 1979 року народження, з 2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але протягом тривалого часу (більше 8 років) своєю частиною квартири, де вона зареєстрована не користується і в ній не проживає, що підтверджується актом від 12.09.2017 року, затвердженим начальником юридичного відділу КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду». У зазначеній вище квартирі розділено особові рахунки.
Квартиронаймачем частини квартири до моменту смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) була ОСОБА_3 , 1942 року народження. Після смерті квартиронаймача зареєстрованою залишилась ОСОБА_1 , 1979 року народження.
Згідно листа Заводського районного у місті Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 4997/14/18-31 від 06.09.2017року, повідомлено, що актовий запис про смерть гр. ОСОБА_1 , відсутній.
Згідно листа заступника директора департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради від 11.10.2017 №05-06/2742 приміщення житловою площею 15,0 кв.м, загальною площею 23,3 кв.м у квартирі спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1 передано у приватну власність ОСОБА_4 у 1996 році; відомості щодо приватизації інших житлових приміщень у цій квартирі відсутні.
Власником приміщення житловою площею 15,0 кв.м, загальною площею 23,3 кв.м у квартирі спільного заселення за адресою: АДРЕСА_2 згідно Договору дарування 13/25 часток квартири від 16.06.2014 року є ОСОБА_2 . Інша частина квартири житловою площею 13,5 кв.м, загальною площею 22,0 кв.м є комунальною власністю міста. Тобто 12/25 квартири знаходиться у власності територіальної громади міста Кам`янське, а адміністрація Заводського району міської ради здійснює обумовлені рішенням Кам`янської міської ради від 29.07.2016 року №295-09/VІІ «Про внесення змін до відомостей адміністрації Заводського району Дніпродзержинської міської ради», повноваження щодо видачі ордерів на заселення житлової площі в будинках державної та комунальної власності, гуртожитках, які відносяться до комунальної власності міста та права звернення до суду з вимогою про визнання незаконним володіння або користування житловим фондом на території Заводського району.
Представник Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради до судового засідання надала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі, проведення судового засідання без її участі та без застосування технічних засобів.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, і тому в силу ст.131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 до судового засідання надав заяву про проведення судового засідання без його участі та без застосування технічних засобів.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради до судового засідання надали до суду про проведення судового засідання без їх участі та без застосування технічних засобів.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивачем заявлені вимоги про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: 12/25 частини квартири АДРЕСА_1 .
При цьому жодних доказів на підтвердження чи віднесена 12/25 частин зазначеної квартири до комунальної власності з боку позивача не надано.
Крім того, позивачем не підтверджено, що зазначені 12/15 частин спірної квартири перебувають на балансі у певної житлово-експлуатаційної організації.
Так, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Тобто підставою для звернення із позовом є порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, позивачем під час судового розгляду не підтверджено жодним допустимим доказом що при зверненні із позовом, квартира в частині 12/25 віднесена до комунальної власності та перебуває на балансі у позивача, або іншої особи.
А тому встановити на підставі доказів, що права позивача порушенні, враховуючи не доведення такої позиції саме позивачем, в ході судового розгляду не є можливим, так як суд самостійно збирати докази не має права, що узгоджується з ч. 7 ст. 81 ЦПК України.
Оцінюючи докази надані позивачем, судом встановлено також їх невідповідність.
Так, позивач посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом поділеним на частки, тобто перебуває у спільній частковій власності що підтверджено копією договору дарування 13/25 часток спірної квартири від 16.06.2014 року, які зареєстровані за ОСОБА_2 (а.с. 19).
В той же час, щодо інших 12/25 часток, жодного доказу кому вони належать та на яких правових підставах не надано.
Натомість долучено копії особових рахунків на зазначену квартиру (а.с. 13, 14), але за різними номерами:
-Особовий рахунок № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 на квартиронаймача ОСОБА_3 , де зазначено що зареєстровано дві особи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ;
-Особовий рахунок № НОМЕР_2 на квартиру АДРЕСА_1 на квартиронаймача ОСОБА_9 , де зазначено що у квартирі зареєстровано дві особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 .
Але жодного рішення про розподіл особистих рахунків за однією і тією ж адресою, позивачем не надано.
Крім того, позивач звертаючись із позовом, та в ході судового розгляду, обґрунтовував свою позицію тим, що ОСОБА_3 є померлою, натомість жодного доказу такого факту до справи не подано, заяв та клопотань про витребування такого доказу позивачем не подавалось.
А з матеріалів позовної заяви вбачається, що для перевірки факту смерті зазначеної особи, позивачем робився запит, але з копії відповіді (а.с. 17) вбачається, що відповідь надана щодо іншої особи, а саме щодо ОСОБА_8 ГРИГОРІВНИ, а не щодо ОСОБА_3 , а тому такий доказ жодним чином не підтверджує позицію позивача.
Щодо особи ОСОБА_5 , позивач надає акт про проживання від 12.09.2017 року (а.с. 11), в якому містяться відомості щодо проживання у квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , та акт від 12.09.2017 року (а.с. 12), зі змісту якого вбачається що у зазначеній квартирі не проживає ОСОБА_1.
Але прийняти такий акт як обґрунтування такої позиції, також не можливо, так як в даному акті не зазначено, чи є ОСОБА_1 співвласницею спірної частини квартири № 88 , чи вона відсутня за обставин які нівелюють її право на користування спірною частиною квартири.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
А тому враховуючи зазначене, без зазначення правового статусу особи, щодо якої заявлено позовні вимоги прийняти рішення не є можливим, так як у разі якщо ОСОБА_1 є співвласницею заявленої частини квартири № 88, то навіть якщо особа в ній не проживає, то в будь-якому разі вона не втрачає право власності на неї, за складовою якої передбачено право користування.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Тому для прийняття такого рішення, позивач зобов`язаний підтвердити своє право яке він вважає порушеним, зазначив статус житла - чи є це приватна, чи комунальна власність, якщо так то кого та на яких підставах, підстави реєстрації осіб за вказаною адресою, правовий режим що став підставою для реєстрації відповідача ОСОБА_1.
Крім того, будь-яких доказів на спростування поважної причини відсутності особи за вказаним місцем реєстрації, в тому числі покази свідків, стороною позивача не заявлено, допустимими та належними доказами не доведено.
А тому, заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо понесених позивачем витрат на оплату судового збору, суд виходить із вимог ст.141 ЦПК України, а тому понесені судовій витрати при зверненні із позовом, задоволенню не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 71,72 ЖК України, ст.ст. 10-12, 76-83, 141, 258-265, 280-283 ЦПК України суд, -
У задоволенні позовних вимог Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради до ОСОБА_1 , третьої особи: ОСОБА_2 , Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», - відмовити.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 233 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.
Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Згідно до ч. 2 ст. 232 ЦПК України, позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 228 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 228 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Веб-сторінка на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи - http://zv.dp.court.gov.ua.

Позивач - Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, юридична адреса: м. Кам`янське, пр. Свободи, 2/1, ;

Відповідача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ;

Третя особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;

Третя особа - Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, юридична адреса: м. Кам`янське, пр. Василя Стуса, 10/12.

Суддя Івченко Т. П.