КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року м. Київ

Справа №761/26993/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/8490/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Савицького О.А. 25 лютого 2019 року в м. Києві, повний текст рішення складено 28 лютого 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальний збиток в сумі 10700,00 грн; витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 700,00 грн; витрати на правову допомогу в сумі 2400,00 грн; судовий збір в сумі 704,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувавтим, що 11 листопада 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_2 на праві власності транспортного засобу марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу марки «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Згідно постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 05 лютого 2016 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано ОСОБА_1

В результаті вказаної ДТП автомобілю марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , були завдані механічні пошкодження. При цьому, згідно Звіту про оцінку колісного транспортного засобу за №230-16, складеного 21 листопада 2016 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу«Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу внаслідок даної ДТП складає 10780,24 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14504,80 грн з яких: 10700,00 грн - матеріальна шкода; 700,00 грн - витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку; 2400,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 704,80 грн - судові витрати по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів зокрема полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, які б підтверджували факт того, що на момент вчинення ДТП його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу, була застрахована. З огляду на наведене, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог та їх задоволення.

Не погодився із рішенням суду ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, з підстав невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи. Вказує на те, що згідно довідки про пошкодження транспортних засобів від 11 листопада 2015 року зафіксовано, що транспортний засіб позивача отримав наступні механічні пошкодження - «Подряпини та пошкодження лако-фарбового покриття заднього бампера та заднього лівого крила». З долученого до позовної заяви Звіту № 230-16 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , вбачається, що він не відповідає довідці про ДТП від 11 листопада 2015 року, оскільки оцінений збиток виходить за межі пошкоджень, спричинених ДТП 11 листопада 2015 року. Зазначає, що в Акті технічного стану від 11 листопада 2016 року, що є частиною Звіту № 230-16 міститься наступний опис пошкоджень: задній бампер (ремонт, окраска); крило заднє ліве (окраска) та двері задні ліві (ремонт, окраска)., проте в довідці про пошкодження транспортних засобів жодних посилань на пошкодження дверей під час ДТП не міститься, тому, всі роботи, пов`язані з ремонтом дверей транспортного засобу позивача не є такими, що направлені на усунення пошкоджень спричинених ДТП 11 листопада 2015 року. Крім того, не є направленими на усунення пошкоджень спричинених ДТП від 11 листопада 2015 року роботи з фарбування та лакофарбовий матеріал. Зазначає, що Звіт № 230-16 про оціну вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 не є належним доказом, який суд першої інстанції поклав у основу задоволення позовної вимоги.

Також вказує на те, що задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 2400,00 грн судом не враховано, що з огляду на положення ч. 3 ст. 133, ст.. 137 ЦПК України, вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки надані послуги позивачу не є професійною правничою допомогою, і докази оплати вартості таких послуг суду не надано. Докази, надані суду щодо оплати послуг надані не адвокатом, як того вимагають вказані статті ЦПК України, а надані ФОП. З долучених до позову документів не підтверджується надання адвокатом Шимко А.Ю. будь яких правових послуг позивачу.

З огляду на зазначене вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Шимко А. О., вказував на те, що доводи викладені в апеляційній скарзі є необгрунтованими та безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду від 25 лютого 2019 року без змін.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Шестакова Ю.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Шимко А.О. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 11 листопада 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_2 на праві власності транспортного засобу марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу марки «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2016 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано ОСОБА_1

В результаті вказаної ДТП автомобілю марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві власності, були завдані механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту № 230-16 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту досліджуваного КТЗ становить 10780,24 грн (а.с. 20-26).

В своєму позові позивач просив стягнути з відповідача матеріальний збиток в сумі 10700,00 грн; витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 700,00 грн; витрати на правову допомогу в сумі 2400,00 грн; судовий збір в сумі 704,80 грн.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 даного Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, потерпіла особа має право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду у разі якщо він звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди. Тоді деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

З наведених обставин справи вбачається, що 11 листопада 2015 року з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб позивача «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 . Оскільки відповідачем не було надано, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції жодних належних та допустимих доказів, а саме полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, які б підтверджували розмір страхового ліміту, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення завданої позивачу шкоди внаслідок ДТП саме із винної особи (відповідача) в розмірі 10700, 00 грн законними і обгрунтованими.

Доводи відповідача відносно того, що Звіт №230-16 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 , складеного 21 листопада 2016 року, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він не відповідає довідці про ДТП від 11 листопада 2015 року, так як оцінений збиток виходить за межі пошкоджень завданих внаслідок ДТП 11 листопада 2015 року, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки інших висновків експертів, на спростування №230-16 про оцінку вартості матеріального збитку від 21 листопада 2016 року відповідачем не надано та матеріали справи не містять. Матеріали справи не містять і будь-яких доказів на спростування вказаного Звіту, а також доказів, які могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки. Таким чином, відповідачем належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які спростовували б визначений розмір матеріальної шкоди та підтверджували б інший, не надано

Посилання відповідача на те, що стягнення з нього на користь позивача витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 700,00 грн, є безпідставним, оскільки Звіт №230-16 від 21 листопада 2016 року є неналежним доказом, відхиляються колегією суддів. Так, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки факт завдання позивачу матеріальної шкоди з вини відповідача у розмірі 10780,24 грн, було доведено позивачем належними доказами та судом задоволено позовні вимоги щодо відшкодування такої шкоди, то стягнення з відповідача на користь позивача 700,00 грн за проведення оцінки вартості матеріального збитку, завданого автомобілю позивача, є законними і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на відповідача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2018 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем Шимко А.О. було укладено договір №37/18 про надання юридичної допомоги, відповідно до якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 40,41).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем було надано акт приймання-передачі послуг від 09 липня 2018 року (а.с. 42) відповідно до якого Шимко А.О. надав ОСОБА_5 послуги із складання позовної заяви до ОСОБА_1 (витрачено часу 7 годин) сума - 2400,00 грн, та квитанцією до прибуткового касового ордеру №2 від 17 квітня 2018 року на суму 2400,00 грн (а.с. 39).

Таким чином, понесення судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу позивачем було підтверджено належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що послуги надані позивачу не адвокатом Шимко А.О. , а фізичною особою-підприємцем Шимко А.О. , а тому вказані послуги не є професійною правничою допомогою, відхиляються колегією суддів, оскільки повноваження Шимко А.О. , як адвоката, на представництво інтересів позивача підтвердженні договором про надання правової допомоги, ордером на надання правової допомоги та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 40,41,47,73).

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, то судовий збір за подання апеляційної скарги компенсації, в силу ст. 141 ЦПК України, не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25лютого2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 19 червня 2019 року.