ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Харків

справа № 643/1874/18

провадження № 22-ц/818/2881/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - Служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківський прав,,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 28 березня 2019 року, ухвалене суддею Мельниковою І.Д., в залі суду в м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м.Харкова із вказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04.08.2007 р. між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 30.03.2015 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем, перебувають на її утриманні, колишній чоловік допомоги не надає, участі у вихованні дітей не приймає. Відповідач нехтує своїми обов`язками по відношенню до дітей, не виплачує аліменти. Стосунки з колишнім чоловіком не підтриму. Вона фактично підтримує шлюбні відносини з іншим чоловіком і проживає з ним і дітьми у державі Ізраїль. Цей чоловік любить дітей, як рідних, піклується про них. 28.11.2014 року відповідачем було надано заяву, якою він надав згоду на її виїзд разом з дітьми на постійне місце проживання до Ізраїлю та оформлення необхідних документів. Колишній чоловік понад три роки не надає жодної допомоги дітям та не приймає участі у їх вихованні, жодного разу не поцікавився життям та здоров`ям дітей. Всі витрати, пов`язані з вихованням та утриманням дітей приходиться нести самостійно. В телефонних розмовах лише спілкується про поділ квартири в м . Харків , яка є спільним майном, та бажає, щоб вона відмовилась від майна на його користь. Позивач не може отримати страховий поліс в Ізраїлі, щоб держава могла безкоштовно лікувати дітей, їй доводиться за кожен візит до лікаря сплачувати великі кошти. Відповідач не надає дозволу на отримання статусу та громадянства Ізраїлю дітям, лише за умови, якщо вона відмовиться від нерухомого майна на його користь, в тому числі частки квартири, яка була подарована батьком відповідача онуці. За весь час батько дітей жодного разу не з`являвся з дітьми до полікліники, самостійно також не приходив, щоб поцікавитися здоров`ям дітей, його не цікавлять успіхи дітей у навчанні. Вважає, що це все свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

У зв`язку із чим просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що відповідач не надав до суду доказів того, що позивачка чинить перешкоди батьку у спілкуванні із дітьми. Судом не було враховано, що позивач самостійно несе тягар утримання та виховання дітей, відповідач не виконує свої обов`язки, ухиляється від сплати аліментів. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач має заборгованість по аліментам, яка станом на 01.05.2018 року становить 9044,32 грн. Відповідач почав сплачувати аліменти лише через шість місяців після звернення позивача до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Суд першої інстанції не надав правової оцінки факту відкриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 Також в матеріалах справи міститься висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про доцільність позбавлення прав відповідача, що є належним доказом по справі. Відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про намагання відповідача побачитися із дітьми. Посадкові талони, які надав відповідач до суду не є належними доказами того , що відповідач виконує свої батьківські обов`язки.

ОСОБА_3 надав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити рішення суду без змін. Вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. В матеріалах справи наявні всі докази того, що відповідач не має змоги виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки діти знаходяться за кордоном.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.08.2007 р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ), та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 )

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30.03.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Відповідно до заяви від 28.11.2014 р., посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Дряпко О.О., ОСОБА_3 дав свою згоду на виїзд дружини разом з дітьми на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

Відповідно до заяви від 22.06.2015 р., посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Дряпко О.О., ОСОБА_3 відкликав заяву про надання дозволу на виїзд дітей за кордон.

Згідно довідки про заробітну плату, ОСОБА_3 офіційно працює у ТОВ «Ювіал» з 01.08.2018 року та з вересня 2018 року по лютий 2019 року з його заробітної плати вираховуваються аліменти на утримання дітей. Станом на 01.05.2018 р. заборгованість по аліментам складає 9044,32 грн.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішення по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі відповідних доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судова колегія вважає, що висновок Департаменту служб у справах дітей ХМР №402 від 22.06.2018 року про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав винесено без достатніх правових підстав, оскільки він недостатньо обґрунтований, має формальний характер. При складанні висновку не надана оцінка пояснень ОСОБА_3 , який звертав увагу на труднощі у спілкуванні з дітьми з огляду на їх проживання в іншій країні та погані стосунки з їх матір`ю, без сприяння якої таке спілкування не є можливим.

Між тим, зазначені доводи відповідача не спростовані.

Представник позивача вказувала на те, що ОСОБА_3 на цей час не надає згоди на постійне проживання дітей в державі Ізраїль, в результаті чого вони разом із матір`ю будуть повернуті до України, хоча ОСОБА_1 на цей час створила іншу сім`ю, чекає на народження дитини від чоловіка, який є громадянином Ізраїлю . Представник позивача наголошувала, що така поведінка ОСОБА_3 суперечить інтересам дітей, оскільки в державі Ізраїль рівень життя вище ніж в Україні.

Колегія суддів вважає, що відсутність у ОСОБА_3 волевиявлення на те, щоб його діти постійно проживали в іншій країні не свідчать про його ухилення від виховання дітей. Ці дії не можна вважати винними та такими, наслідком яких є позбавлення батьківський прав.

Представник позивача звертала увагу на те, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, через що щодо нього було відкрито кримінальне провадження.

Зазначені доводи не спростовують висновків суду, оскільки відповідач вживає заходи щодо сплати заборгованості, яка значною мірою погашена, кримінальне провадження закрито.

Колегія суддів вважає, що відповідач мав можливість вживати більш заходів для отримання можливості брати участь у вихованні дітей, однак зазначене не свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції відсутні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 28 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна