КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 755/8996/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Гончарук В.П.

18 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року в справі за позовом Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку площею 595,38 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р . Дніпро в м. Києві за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 після сплати позивачем ОСОБА_1 компенсації в розмірі ринкової оцінки майна та експертної оцінки земельної ділянки з поліпшенням на підставі висновку судової експертизи, в розмірі 923 542 грн. з врахуванням вже сплаченої раніше суми в розмірі 114 796 грн. Стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою та просив стягнути із КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» на його користь 380 000 грн. заборгованості 53 721 грн. - 3% річних та 538 160, 93 грн. інфляційні збитки, а всього просив стягнути 971 881 грн. 93 коп.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6422/2019
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року первісний позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 595,38 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в Києві за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 після сплати Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» ОСОБА_1 компенсації в розмірі 808 773 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» 1 600 грн. судового збору та 21 400 грн. витрат за проведення експертизи, а всього 23 000 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що жодне право позивача не порушено та не надано на підтвердження доказів. Зазначає, що комунальним підприємством компенсація в повному обсязі відповідачу за Договором від 09.07.2013 не сплачена, а тому останній не повинен звільняти земельну ділянку. Звертає увагу на те, що додаткова угода на продовження строку виконання зобов`язань зі сторони позивача, відповідачем підписана не була. Зазначає, що фактично рішенням суду звільнено позивача від договірного зобов`язання та від сплати інфляційних витрат, 3% річних. Вказує, що факт невиконання відповідачем зобов`язання настав 05.04.2014, тому дія Розпорядження КМДА №736 від 24.07.2015 не може поширюватися. Зазначає на незаконне стягнення судових витрат з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Зазначило, що у зв`язку із завершенням строку дії Акту Комісії та не погашення в повному обсязі заборгованості позивач звертався до відповідача щодо надання згоди на проведення нової незалежної експертної оцінки земельної ділянки для визначення актуальної суми компенсація, яка залишена без відповіді. Вказало, що умови договору не можуть бути виконані, оскільки закінчено строк його дії.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

Представник КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» - Парфенюк В.А. заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову суд першої інстанції враховував висновок експертизи та те, що право постійного користування позивача - КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 14 лютого 2011 року, відповідач фактично не надає згоди на добровільне звільнення земельної ділянки та взяв до уваги те, що на час розгляду справи відповідач не отримала від позивача повної грошової компенсації. Позовні вимоги за зустрічним позовом не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду.

З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням Київської міської ради «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських та Воскресенських садів» від 16 грудня 2005 року № 607/3068, із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 14 червня 2007 року № 764/1425, затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств і фізичних осіб на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену; доручено КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» від імені Київської міської ради для забезпечення суспільних потреб м. Києва викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі, відповідно до законодавства та забезпечити компенсацію громадянам, які не оформили прав власності і ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, земельні насадження, садові будинки та інші споруди, адреси яких зазначені в додатку 1 до цього рішення на підставі матеріалів земельної інвентаризації та довідок садових товариств; попередити власників земельних ділянок, які підлягають викупу для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, про їх викуп для суспільних потреб.

Згідно Додатку 1 до рішення Київради від 16 грудня 2005 року № 607/3068, затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств та приватних осіб Русанівських та Воскресенських садів, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - прокладання траси Подільського мостового переходу та лінії Київського метрополітену, до якого, серед іншого належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а. с. 11-13).

28 грудня 2010 року Київською міською Радою було винесено рішення № 530/5342 «Про надання земельної ділянки комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва, відповідно до якого Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» було надано, за умови виконання пункту 4 цього рішення, в постійне користування земельну ділянку загальною площею 6,32 га для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва, в тому числі: площею 6,12 га - за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення та площею 0,20 га - за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

В подальшому на підставі рішення Київської міської ради від 28 грудня 2010 року № 530/5342, Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 6,3204 га, яка розташована на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві.

Відповідно до кадастрового номеру НОМЕР_4, земельна ділянка № АДРЕСА_3 , площею 610,38 кв.м., перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1

В порядку виконання наведених рішень, 29.07.2013 між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та ОСОБА_1 був укладений Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу з виплатою компенсації в розмірі 497 769 грн. (т. 1, а. с. 23-24).

Станом на 01.01.2016 Комунальне підприємство «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» сплатило на користь ОСОБА_1 114 769 грн. та в подальшому за браком коштів позивач не зміг виконати взяті на себе зобов`язання.

КП позовом зазначило, що враховуючи наявність у Дирекції державного акту про право постійного користування земельною ділянкою на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва від 14 лютого 2011 року (серія НОМЕР_5), що підтверджує законне землекористування позивача спірною земельною ділянкою, жодних прав, в розумінні ЗК України, на вказану земельну ділянку у ОСОБА_1 немає. На даний час рішення КМР № 530/5342 не скасовано та є легітимним.

ОСОБА_1 , подаючи зустрічний позов до суду вказав, що до правовідносин зі сплати компенсації, що виникли між сторонами повинен бути застосований Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Громадяни та юридичні особи набувають право постійного користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. (ст.ст. 9, 12 ЗК України).

Згідно положень ч. 1, 7 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

Надання у постійне користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому статями 149, 151 ЗК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням, зокрема, органів місцевого самоврядування та лише після викупу її в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку (ч. 10 ст. 149 ЗК України).

Встановлено, що згідно ст. 149 ЗК України, з метою створення умов для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві 16.12.2005 Київською міською радою було прийнято Рішення № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів», зі змінами та доповненнями, яким затверджено перелік земельних ділянок на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, що підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва при будівництві Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, згідно якого КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» доручено викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі відповідно до законодавства або забезпечити компенсацію громадянам, ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, зелені насадження, садові будинки та інші споруди, що підлягають знесенню в зв`язку з будівництвом Подільського мостового переходу та лінії метрополітену.

Серед цього переліку зазначено земельну ділянку ОСОБА_1 , яка входить до меж площі земель, що відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та підпадає під межі будівництва Подільського мостового переходу.

29.07.2013 між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та ОСОБА_1 був укладений Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу (т. 1, а. с. 24-25).

Пунктом 1 Договору передбачено, що розмір відшкодування Користувачу (Відповідачу) визначений в акті Комісії з вирішення земельно-майнових питань з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 20.02.2013 № 46.

Вказаний Акт Комісії був затверджений Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2013 № 448. Цим же розпорядженням встановлено, що термін дії акту комісії становить дванадцять місяців з дня його затвердження (п. 2 Розпорядження).

Пунктом 5 Договору визначено розмір компенсації дорівнює сумарній вартості об`єктів, визначених у Звіті та становить 494 769,00 грн.

Пунктом 7 Договору встановлено, що виплата компенсації КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» ОСОБА_1 здійснюється не пізніше терміну дії Акту Комісії (дванадцять місяців з дня його затвердження).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України визначено, що Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України уразі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зазначені норми права свідчать про те, що сторони, які підписали договір, повинні виконувати його умови належним чином у встановлені терміни, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.

Матеріали справи свідчать, що 14.03.2014 між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Договору, якою встановлені нові банківські реквізити підприємства (т. 1, а. с. 25).

Відповідно до Договору та Додаткової угоди №1 ОСОБА_1 на його банківський рахунок було частково перераховано компенсацію в розмірі 114 769 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню залишок за Договором в розмірі 380 000 грн. (494 769,00 грн. - 114 769 грн.).

Акт Комісії, протягом терміну дії якого здійснюється виплата компенсації КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» ОСОБА_1 відповідно до умов Договору втратив свою чинність 04.04.2014.

Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

На підставі викладеного можливо дійти до висновку про те, що у разі невиконання грошового зобов`язання своєчасно, з боржника підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Враховуючи невиконання КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» умов Договору належним чином, не сплати компенсації ОСОБА_1 в повному обсязі, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційні збитки.

ОСОБА_1 проведено розрахунок заборгованості 3% річних та інфляційних збитків, починаючи із закінчення терміну дії Акту Комісії згідно умов Договору із 05.04.2014 (т. 1, а. с. 196-200).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів перевірила вказаний розрахунок, який вважає правильним та кладе в основу рішення суду.

Таким чином, з КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню53 721,00 грн. - 3% річних та 538 160, 93 грн. інфляційних збитків відповідно до збільшених позовних вимог.

Отже, доводи ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог за первісним позовом колегія суддів вважає наступне.

Компенсація в повному обсязі КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» в порушення п. 1, 5, 7 Договору не сплачена.

Пунктом 8 Договору передбачено, що ОСОБА_1 зобов`язаний передати для знесення уповноваженому представнику Дирекції об`єкти визначені у Звіті, протягом 30 календарних днів з дня перерахування на рахунок ОСОБА_1 повної грошової компенсації.

За наведеного, ОСОБА_1 не повинен звільняти земельну ділянку, оскільки такий обов`язок передбачений після отримання компенсації від позивача.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував проти задоволення первісних позовних вимог в частині зобов`язання звільнити земельну ділянку після сплати в повному обсязі йому компенсації.

За наведеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити первісні позовні вимоги та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 595,38 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва » для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в Києві за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 після сплати КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» ОСОБА_1 компенсації в розмірі 971 881 грн. 93 коп. (380 000 грн. заборгованості + 53 721,00 грн. - 3% річних + 538 160, 93 грн. інфляційні збитки).

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, виконання умов Договору укладеного між сторонами.

За наведеного, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення заборгованості, виходячи з ринкової вартості земельної ділянки відповідно до висновку №28/2018 від 05.07.2018 судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи, враховуючи встановлення такого розміру Договором від 29.07.2013 укладеного сторонами, який є обов`язковим до виконання, який у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим, дійшов невірних висновків з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» 21 400 грн. витрат за проведення експертизи.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення зустрічного позову та часткове задоволення первісного.

За наведеного та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» на користь ОСОБА_1 24 425,00 грн. судового збору в повному обсязі за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, враховуючи фактичне порушення позивачем прав відповідача та виникнення спірних правовідносин, у зв`язку з невиконанням належним чином підприємством умов договору.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити земельну ділянку задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 595,38 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в Києві за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 після сплати Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» ОСОБА_1 компенсації в розмірі 971 881 грн. 93 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути із Комунального підприємства«Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» (місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05445267) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 380 000 грн. заборгованості, 53 721,00 грн. - 3% річних та 538 160, 93 грн. інфляційні збитки, а всього в розмірі 971 881 грн. 93 коп. та 24 425,00 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20.06.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова