Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 752/9423/15-ц

провадження № 61-17093св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі за первісним позовом:ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом- ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом- ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року в складі судді Новака А. В. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2017 року в складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Соколової В. В., та касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2017 року в складі Немировської О. В., Чобіток А. О., Соколової В. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі -

ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 17 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014-2900/756-0707, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 66 000,00 швейцарських франків, строком до 10 грудня 2024 року, зі сплатою 8,95 % річних. Того ж дня на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором між

ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/2900/756-0707-Р/1, згідно із яким остання зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором. У випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 несуть відповідальність перед банком як солідарні боржники. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 28 квітня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі

53 327,31 швейцарських франків, що еквівалентно 1 190 798,83 грн.

З урахуванням викладеного, заявник просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь ПАТ «Універсал Банк» кредитну заборгованість у розмірі 53 327,31 швейцарських франків, що еквівалентно 1 190 798,83 грн.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати поруку за договором, укладеним між нею та ПАТ «Універсал Банк», припиненою, посилаючись на те, що зобов`язання було змінено без її згоди, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позовів ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а тому у нього не виникло обов`язку нести відповідальність за спірним кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову щодо визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, а тому оскільки позивачем не доведено факту того, що ОСОБА_1 отримав на виконання умов кредитного договору від 17 грудня 2007 року № 014-2900/756-0707-Р/1 кредитні грошові кошти, то відповідно і у ОСОБА_2 не виникло обов`язку нести відповідальність перед ПАТ «Універсал Банк» за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 грудня 2007 року № 014-2900/756-0707-Р/1, укладеним між останнім та банком.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Універсал Банк» - Курочкіна О. О., задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року в частині вирішення основного позову скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позову ПАТ «Універсал Банк» та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав, апеляційний суд, виходив з того, що оскільки у доданому до позовної заяви розрахунку заявником допущено помилку та неправильно зазначено розрахунок підвищених відсотків, а також не зазначено суми коштів, які вносились позичальником у більшому розмірі, ніж було передбачено у графіку і становили переплату, у зв`язку із чим станом на 28 квітня 2015 року сума надмірно сплачених позичальником коштів покривала заборгованість позичальника за тілом кредиту та станом на серпень 2016 року позивачем не було уточнено своїх позовних вимог, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 рокупредставник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У лютому 2017 рокуПАТ «Універсал Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та задовольнити їх вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ПАТ «Універсал Банк» мотивована тим, що факт отримання кредиту під час розгляду справи судом першої інстанції було підтверджено представником ОСОБА_1 , а також у заяві від 23 грудня 2009 року, яку додано до матеріалів справи, ОСОБА_1 особисто підтверджував факт отримання кредиту у банку в швейцарських франках з процентною ставкою 8,95 % річних. Крім того, заявник посилався на те, що при подачі позовної заяви до суду банком було надано розрахунок заборгованості станом на 28 квітня 2015 року. Заявник вважав указаний розрахунок належним та допустимим доказом у розумінні статті 57 ЦПК України, оскільки він відображав актуальний стан заборгованості позичальника на дату виконання. Єдине, що не було відображено у вказаному розрахунку, так це сума надлишково зарахованих коштів у рахунок погашення процентів за договором, які списувалися у більшому розмірі починаючи з лютого 2009 року. У зв`язку із чим позивачем було надано новий розрахунок, станом на дату розгляду справи у суді першої інстанції, а саме 17 серпня 2016 року, який відображав зазначені суми. Разом з тим, у зв`язку із тим, що дані суми вже були списані у рахунок погашення кредиту, то у подальшому, коли позичальник вийшов на прострочення, то банк не нараховував заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами, так як плати за зазначеними платежами були вже сплачені та зараховані. Також, посилався на те, що уточнення позовних вимог є правом позивача, а не його обов`язком, тому оскільки сума заборгованості у розрахунку від 17 серпня 2016 року була не суттєво більшою ніж у розрахунку від 28 квітня 2015 року, заявник не вважав за необхідне збільшувати позовні вимоги на підставі нового розрахунку. Таким чином, заявник вважав, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк».

Відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ПАТ «Універсал Банк» і витребувано цивільну справу № 752/9423/15-ціз Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 17 грудня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014-2900/756-0707, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 66 000,00 швейцарських франків, строком до 10 грудня 2024 року, зі сплатою 8,95 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за указаним договором 17 грудня

2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014-2900/756-0707-Р/1, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 17 грудня 2007 року № 014-2900/756-0707-Р/1.

Відповідно до пункту 1.4 указаного договору відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Універсал Банк» посилалось на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 28 квітня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 53 327,31 швейцарських франків, що еквівалентно 1 190 798,83 грн, з яких: 2 358,03 швейцарських франків - прострочена заборгованість за кредитом, 50 733,43 швейцарських франків - сума дострокового стягнення кредиту,

235,85 швейцарських відсотків - підвищені відсотки.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга статті 1067 ЦК України).

17 грудня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № 014-2900/756-0707 на підставі якого ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 66000 швейцарських франків, строком до 10 грудня 2024 року.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору сторони погодили, що зобов`язання кредитора надати кредит виникає з моменту виконання усіх та кожної з наведених умов, а саме: укладення на забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором відповідних договорів згідно з пунктом 3.1-3.2 цього договору; виконання всіх умов щодо страхування згідно з пунктом 3.3 цього договору; відкриття позичальником поточного рахунку № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ) у кредитора для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позову ПАТ «Універсал Банк» та ухвалюючи у цій частині нове рішення, апеляційний суд, виходив з того, що оскільки у доданому до позовної заяви розрахунку заявником допущено помилку та неправильно зазначено розрахунок підвищених відсотків, а також не зазначено суми коштів, які вносились позичальником у більшому розмірі, ніж було передбачено у графіку і становили переплату, у зв`язку із чим станом на 28 квітня 2015 року сума надмірно сплачених позичальником коштів покривала заборгованість позичальника за тілом кредиту та станом на серпень 2016 року позивачем не було уточнено своїх позовних вимог, вважав, що відсутні підстави для задоволення позову.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з огляду на наступне.

Із наданого банком розрахунку заборгованості відповідача станом на 17 серпня 2016 року вбачається, що прострочена заборгованість за відсотками почала утворюватися із серпня 2008 року, а прострочена заборгованість за кредитом із квітня 2014 року.

Проте, указаний розрахунок заборгованості апеляційним судом належним чином не досліджений, висновки щодо відсутності заборгованості за кредитним договором за усіма її складовими не зроблені.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, визначені кредитним договором.

Пунктом 5.2.5 кредитного договору передбачено, що відповідно до статей 525 та 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, указаних нижче (зокрема, прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 місяців) та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладені вимоги закону та умови кредитного договору, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що позов банку до відповідача про дострокове повернення кредиту є передчасним, не взявши до уваги того, що право банку вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі настає у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2014 року позивач надіслав відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту, яка не була виконана.

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.

Разом з тим апеляційний суд достовірно не з`ясував розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірив періоду за який вона нарахована, а також не встановив періоду нарахованих відповідачу процентів за користування кредитними коштами.

Позивач звернувся до суду з позовом до двох відповідачів: позичальника - ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Договір поруки має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер.

Згідно із частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Проте суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції, не врахував, що кредитор має право вибору звернення з вимогою до боржника і поручителя чи до будь-кого з них окремо, та не встановив чи існують підстави для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України для припинення поруки, що виникла на підставі договору поруки № 014/2900/756-0707-Р/1, із урахуванням дострокової вимоги від 25 листопада 2014 року.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , та публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та у подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун