РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16277/15-ц

пр. № 2/759/73/19

05 червня 2019 року Святошинський районний суд м.Києва в складі :

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

при секретарі - Медвідчук В.В.,

з участю відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідач - ОСОБА_4.,

розглянувши в відкритому судовму засіданні в м.Києві цивільну справу за основним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 , до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

15.10.2015 р. позивач ПАТ Комерційний банк «Правекс-Банк» звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 в свою чергу 14.02.2017 р. звернувся до суду з зустрічним позовом до відповідача ПАТ Комерційний банк «Правекс-Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

31.07.2017 р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подано заяву про залучення правонаступника позивача, в якій представник просить залучити до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», оскільки 31 травня 2017 р. ПАТ КБ «Правекс Банк» відступив права вимоги за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 р., який укладений між ПАТ КБ «Правекс Банк» та відповідачами по даній справі.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 13.07.2018 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про залучення правонаступника позивача - задоволено, замінено сторону позивача по справі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі за позовом основним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 , до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним.

19.02.2018 р. позивачем подано заву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ « Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 р. в розмірі 124385 грн. 64 коп. та стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 р. в розмірі 124385 грн. 64 коп.

В обґрунтування заявлених вимог основного позову вказуючи на те, що 03 серпня 2006 р. між АКБ « Правекс-Банк» правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 459-006/06Р за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 19983 долари США зі сплатою 12 % річних для придбання останнім автомобіля та сплати страхових платежів за договором страхування автомобіля. Позичальник зобов`язався щомісячно до 10 числа здійснювати повернення суми кредиту, сплачувати комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом. Даний договір забезпечувався договором поруки № 459-006/06Р від 03 серпня 2006 р., укладеним з ОСОБА_2 та договором поруки № 459-006/06Р від 03 серпня 2006 р., укладеним з ОСОБА_3 за яким поручителі зобов`язалися перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору № 459-006/06Р від 03.08.2006 р. Проте, в порушення умов Договору, взяті зобов`язання по поверненню сум кредиту та сплати процентів за користування кредитом Позичальник не виконує, внаслідок чого у відповідачів утоворилась заборгованість в розмірі 124 385 грн. 64 коп., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, також просили стягнути судові витрати.

14.02.2017 р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК», та просив суд встановити недійсність кредитного договору №459-006/06 Р від 03.08.2006 р. укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 та стягнути судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог зустрічного позову вказував на те, що в укладеному між сторонами кредитному договорі відсутні відомості щодо розміру кредиту з процентною ставкою мав повернути позичальник, також вказував на те, що даний кредитний договір не передбачав випадки коли кредитодавець може збільшити проценту ставку та за які саме порушення кредитодавець може збільшити процентну ставку, застосувати штрафні санкції, тому вважав вказаний договір таким, що укладений з недотриманням письмової форми. Враховуючи наведене просив заявлені вимоги зустрічного позову задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.10.2015 р. справа передана на розгляд судді Макаренко В.В.

В подальшому, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2017 р. справа передана судді Кириленко Т.В.

В подальшому, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2017 р. справа передана судді П`ятничук І.В.

Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 18 травня 2017 р. справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду.

Представник позивача в судові засідання неодноразово не з`являвся, суду надано заяви з проханням розгляду справи в відсутності представника ПАТ «КБ «Правекс Банк» що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе.

31.07.2017 р. представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подано заяву про залучення правонаступника позивача, в якій представник просить залучити до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», оскільки 31 травня 2017 р. ПАТ КБ «Правекс Банк» відступив права вимоги за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 р., який укладений між ПАТ КБ «Правекс Банк» та відповідачами по даній справі.

Відповідно до п. 2.1. (а, б) вказаного договору, з урахуванням положень цього договору та відповідно до них, продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їй та сплатити ціну купівлі. Сторони підтверджують свій намір, який полягає в тому, що транзакція, передбачена цим договором, є купівлею - продажем (відступленням), і що до неї застосовується положення українського законодавства, які регулюють купівлю - продаж (відступлення) прав вимоги. Сторони цим підтверджують, що вони не мають наміру створити відповідно до цього договору заставу, будь - яке інше право забезпечення або обтяження прав вимоги за кредитами, що забезпечує виконання боргу або будь - якого іншого зобов`язання

Згідно до п. 2.3 (а, б) договору права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця, та, з урахуванням інших зобов`язань продавця та покупця, викладених у цьому договорі, зобов`язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання - передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття. Виникнення зобов`язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві та підписати акт приймання - передачі прав вимоги за кредитами, з урахуванням задоволення будь - яких інших умов, що можуть бути узгоджені між сторонами у письмовій формі, обумовлене отримання продавцем суми платежу при підписанні відповідно до пункту 3 (б) цього договору на його відповідний рахунок.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» яка також є і представником Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» заявлені вимоги підтримала.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 13.07.2018 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про залучення правонаступника позивача - задоволено, замінено сторону позивача по справі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Правекс-Банк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі за позовом основним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 , до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним.

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не з`явився, суду надано заяву з проханням розгляду справи в відсутності їх представника, що суд вважає за можливе.

Відповідач в судовому засіданні щодо вимог основного позову заперечував, вимоги зустрічного позову підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в зустрічному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував вказуючи на те, що фактично банком не виконано вимог щодо повідомлення споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту. Таким чином, на підставі наведеного вище, просив в задоволенні вимог позову відмовити. Вимоги зустрічного позову підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в зустрічному позові.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які є третіми особами за зустрічним позовом в судові засідання неодноразово не з`явились, тому з урахуванням думки учасників судового розгляду є можливим розгляд справи в їх відсутності.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 03.08.2006 між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір № 459-006/06Р за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 19983 долари США зі сплатою 12 % річних для придбання останнім автомобіля та сплати страхових платежів за договором страхування автомобіля.

Позичальник зобов`язався щомісячно до 10 числа здійснювати повернення суми кредиту, сплачувати комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом.

Даний договір забезпечувався договором поруки № 459-006/06Р від 03 серпня 2006 р., укладеним з ОСОБА_2 та договором поруки № 459-006/06Р від 03 серпня 2006 р., укладеним з ОСОБА_3 за яким поручителі зобов`язалися перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору № 459-006/06Р від 03.08.2006 р.

Згідно з п. 4.4. Кредитного договору сторони дійшли згоди, що у разі виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості по кредиту і по сплаті процентів за користування грошовими коштами понад 10 календарних днів, строк користування грошовими коштами, визначений в п. 1.2. цього Договору, припиняється достроково, на 11-й день прострочення. Про припинення строку користування грошовими коштами Банк письмово повідомляє Позичальника.

В разі настання подій, вказаних в п.4.4 даного Договору, Позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами в повному обсязі, а також сплатити пеню та штраф (п.6.1.7).

Проте, в порушення умов Договору, взяті зобов`язання по поверненню сум кредиту та сплати процентів за користування кредитом Позичальник не виконує.

Згідно з заявою про уточнення позовних вимог 19.02.2018 р. позивачем подано заву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ « Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 р. в розмірі 124385 грн. 64 коп. та стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 р. в розмірі 124385 грн. 64 коп.

Відповідачі в судовому засіданні не надали доказів на підтвердження неправильності розрахунку заборгованості, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявляли.

Як вбачається із витягу з реєстру боржників до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 2 від 31.05.2017 р. за кредитним договором 459-006/06Р від 03.08.2006 р. загальний розмір заборгованості за кредитом в гривневому еквіваленті становить 124385 грн. 64 коп.

Частиною 1, 2 ст. 14 ЦК України закріплено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підпис позивача під вказаними договорами свідчить про його згоду з умовами кредитування, графіком погашення заборгованості, процентною ставкою.

Згідно з ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати погашення по кредиту рівними частинами у розмірі 278 доларів США щомісячно до 10 числа наступного місяця, що передбачено п.4.4 вказаного кредитного договору.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які за законом мають підтверджуватися певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Враховуючи наведене, суд вважає що вимоги основного позову підлягають до часткового задоволення, в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 р. в розмірі 124385 ( сто двадцять чотири тисячі триста вісімдесят п`ять) грн. 64 коп.

Щодо вимог зустрічного позову, слід зазначити наступне.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальних ліцензій, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Таким чином, спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 8 вказаного Декрету валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 496, котрою передбачено, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, тому, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Під час укладення кредитного договору в іноземній валюті у сторін кредитного договору не було будь-яких підстав вважати, що зміна встановленого на день підписання договору валютного курсу не настане.

Положеннями ст. 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня.

Разом з тим, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов`язань.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість вираження та виконання зобов`язань у іноземній валюті у випадках встановлених законом.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитними операціями є операції, вказані, зокрема, в п. 3 ч. 1 ст. 47 цього Закону, а саме операції з розміщення залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик банки мають право здійснювати на підставі ліцензії.

Згідно з абз. 8 ч. 1 ст. 2 Закону банківською ліцензією є документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону «Про банки і банківську діяльність» операції, визначені п. 1-3 ч. 1 цієї статті (серед яких операції з розміщення залучених коштів в національній та іноземній валюті) належать виключно до банківських операцій, здійснювати, які у сукупності дозволяється тільки юридичним особам, які мають банківську ліцензію.

Пунктом 1.5 Положення Національного банку України № 843 від .14.10.2004 року визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україну у п.13 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судаки законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв`язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. І ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особні (ч. 2 ст. 5 ЦК України).

Тому, оскільки кредитний договір № 459-006/06Р укладено сторонами 03 серпня 2006 року, тобто до набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VІ, тому дія цього Закону не поширюється на спірні правовідносини.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.96 року Закон України «Про захист прав споживачів» поширює свою дію на кредитні правовідносини.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Разом з тим, з умов кредитного договору не вбачається, що він містить несправедливі умови на шкоду позивача за зустрічним позовом, що тягне за собою істотний дисбаланс сторін кредитного договору.

Крім того, суд враховує положення ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, в силу ст. 638 ЦК України вважаєтеся укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору, якими є предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. У кредитному договорі, зокрема, зазначена сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, щомісячна сума необхідного платежу по кредиту, строк внесення платежів, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, право дострокового виконання зобов`язань за договором та його умови.

Своїм підписом на кредитному договорі сторони підтвердили свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, позичальник та кредитор повністю розуміє значення своїх дій і керує ними, розуміє всі умови цього кредитного договору, свої права та обов`язки за ним і погоджується з ними. Тобто, оспорюваний договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в ньому. Будь-яких нез`ясованих питань та зауважень позичальник при укладанні кредитного договору не мав.

Крім того, суд бере до уваги, що лише по спливу тривалого час від дати укладення кредитного договору (більше 10 років) позивач звернувся з вказаним позовом до суду, що свідчить про ухилення позивача за зустрічним позовом від виконання зобов`язань за кредитним договором.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог зустрічного позову з цих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 526, 530, 543, 559, 598, 610, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Вимоги основного позову - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № 459-006/06Р від 03.08.2006 р. в розмірі 124385 (сто двадцять чотири тисячі триста вісімдесят п`ять) грн. 64 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір в розмірі 1866 грн.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог основного позову - відмовити.

В задоволенні вимог зустрічного позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду буде виготовлено протягом десяти днів.

Суддя І.В.П`ятничук

Сторони по справі :

Стягувач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПРАВЕКС-БАНК» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, м.Київ Кловський узвіз буд. 9/2)

Боржник: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстр. АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстр. АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстр. АДРЕСА_1 ).