Справа № 750/4924/19
Провадження № 2/750/1429/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,

з участю: секретаря судового засідання Хамайко С. В., представника відповідача адвоката Карпенка В. К.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку загального позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

02.05.2019 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики від 17.10.2015 в сумі 11683 долара США шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належала позичальнику за договором позики ОСОБА_3 , який помер у 2017 році, а натепер належить відповідачу як спадкоємцю майна позичальника.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач як спадкоємець прав і обов`язків позичальника ОСОБА_3 відмовляється погашати заборгованість, що виникла за договором позики від 17.10.2015, що є підставою для звернення стягнення на спадкове майно позичальника.

Позивач просив суд розглянути справу за його відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав посилаючись на те, що строк платежу за договором позики від 17.10.2015 не настав; що відповідач не є власником спірної квартири, а тому не є належним відповідачем по цій справі; що позивач не надав належні докази, які підтверджують часткове виконання ОСОБА_3 умов договору позики від 17.10.2015; що ОСОБА_3 страждав на психічне захворювання, а тому на момент укладення договору не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Позивач ані в підготовче засідання, ані в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як стверджує позивач, 17.10.2015 він уклав з ОСОБА_3 договір позики на суму 40000 доларів США строком до 18.10.2020; на момент смерті в 2017 році ОСОБА_3 не повернув йому 14345 доларів США, з яких еквівалент 2662 доларів США вже стягнуто рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова, яке ухвалено в цивільній справі № 742/1832/18.

Позивач просить суд стягнути залишок суми боргу в розмірі 11683 долара США з відповідача, як спадкоємиці ОСОБА_3 , шляхом звернення стягнення на його спадкове майно квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України (далі Кодекс) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, звертаючись до суду з цим позовом, позивач повинен довести належними і допустимими доказами факт укладення з ОСОБА_3 договору позики, та підтвердити заявлену до стягнення суму заборгованості.

За приписом частини другої статті 83 Кодексу позивач повинен був подати усі докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з частинами другою, п`ятою статті 95 Кодексу письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії; учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення зазначених вище вимог Кодексу, позивач надав суду копію договору позики від 17.10.2015, яка ним не засвідчена, що виключає можливість посилання на неї як на доказ укладення договору позики з ОСОБА_3 .

У позовній заяві позивач просив суд дослідити матеріали цивільної справи № 742/1832/18 стверджуючи, що оригінал договору позики від 17.10.2015 знаходиться в цій справі.

Втім, як випливає із супровідного листа суду, 28.05.2019 вказана справа була надіслана Чернігівському апеляційному суду для розгляду апеляційної скарги на рішення суду від 25.04.2019.

Вказана обставина унеможливила задоволення клопотання позивача як на стадії підготовчого засідання, яке відбулося 04.06.2019, так і під час розгляду справи по суті 21.06.2019.

Водночас, ця обставина не є підставою для зупинення провадження у справі, оскільки статті 251, 252 Кодексу не містять норм, які дають право суду зупиняти провадження до розгляду іншої справи, що не впливає на вирішення цієї справи лише з метою отримання можливості дослідження наявних в ній доказів, тому як позивачу ніщо не заважало надати необхідні докази під час звернення до суду з цим позовом.

Крім того, виходячи з пункту 4 копії договору позики від 17.10.2015 (а.с. 7), підтвердженням існування непогашеної суми заборгованості є виключно оригінал цього договору.

Якщо брати до уваги твердження позивача про погашення ОСОБА_3 заборгованості частинами, позивач повинен був надати й оригінали письмових доказів, що підтверджують розмір погашеної ОСОБА_3 суми заборгованості, а також копію рішення суду по справі № 742/1832/18, яке підтверджує стягнення частини суми боргу, чого не зроблено.

За таких обставин, пред`явлений позов не підтверджений належними та допустити доказами, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня його проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя В. О. Коверзнев