РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

26 листопада 2019 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді: Скрипника С.М.

за участі секретаря судового засідання: Вєдєрникової Т.А.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове Луганської області в порядку спрощеного судового провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Сватівського районного суду Луганської області звернулась позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона згідно договору дарування від 25.10.2000 року є власницею житлового будинку з надвірними побудовами, розташований по АДРЕСА_1 . В належному їй будинку зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично не проживає за вказаною адресою більше 3 років. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 01.08.2016 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на дошлюбне « ОСОБА_1 ».

При зверненні до Сватівської міської ради з питання зняття з реєстрації ОСОБА_2 їй було роз`яснено про необхідність особистої присутності особи, що знімається з обліку та її паспорту для відмітки про зняття з реєстрації. Його речей у належному їй будинку немає, він не цікавиться його станом, за весь час реєстрації у ньому він не сплачував комунальні платежі та не брав участь у його ремонті та утриманні.

Врегулювати питання зняття з реєстрації у добровільному порядку вона не має можливості, так як не знає де він фактично проживає, з 2016 року він жодного дня не проживав за цією адресою і його теперішнє місце перебування їй не відомо.

Реєстрація у належному їй будинку особи, яка фактично не проживає, порушує її права як власника на розпорядження, володіння та користування належним їй на праві приватної власності будинку.

Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні на позові наполягає з підстав, зазначених у ньому та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що заперечень проти заочного вирішення справи від позивача не надходило, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою позивача. Їй відомо, що колишній чоловік позивача не проживає за вказаною адресою з кінця квітня 2016 року, після розірвання шлюбу з позивачем. Де він перебуває наразі - їй не відомо.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача, у них будинки напроти один одного. Йому відомо, що ОСОБА_2 за вказаною адресою позивача не проживає вже більше двох років. Де він проживає наразі - йому не відомо, останнім часом він не бачив його у м. Сватове. Будинок належить позивачу на підставі договору дарування. Їй подарував будинок батько.

Суд, заслухавши позивача та свідків, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , згідно договору дарування будинку від 25 жовтня 2000 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6-7).

В даному будинку окрім дітей позивача зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_2 згідно довідки про склад сім`ї Свтівської міської ради та копії домової книги (а.с.8,10-11).

Шлюб між сторонами розірвано 01 серпня 2016 року рішенням Сватівського районного суду Луганської області (а.с.19).

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Враховуючи те, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , суд приходить висновку, що право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Як вбачається з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 354,355 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Копію заочного рішення надіслати відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано Луганському апеляційному суду через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 27 листопада 2019 р.

Суддя: С.М.Скрипник