Постанова

Іменем України

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 335/9437/14

провадження № 61-27736св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року у складі головуючого судді Кравченко Л.Ю. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 7 вересня 2017 рокуу складі суддів: Онищенка Е.А., Бєлки В.Ю., Воробйової І.А.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 році Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 червня 2011 року.

Позов мотивовано тим, що між ПАТ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір № б/н від 16 червня 2011 року. За умовами даного договору позивач отримав кредит у розмірі 4200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, тому станом на 30 травня 2014 року загальна заборгованість відповідача за кредитом складає 11909,09 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4196,43 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 6669,37 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 543,29 грн.

У зв`язку з вищезазначеним просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором 11909,09 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року, залишене без зміни ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 7 вересня 2017 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимогПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд, посилаючись на положення статей 257, 261, 267 ЦК України, виходив з того, що після останнього платежу здійсненого відповідачем 20 червня 2011 року, Банк звернувшись до суду з позовом лише 14 серпня 2014 року пропустив трирічний строк позовної давності для зверненням про захист свого порушеного права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 27 вересня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя вищезазначену цивільну справу № 335/9437/14.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами постановлені судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судами не спростовано, що заборгованість за кредитним відповідачем не погашена та у відповідача перед банком існує надалі борг. Оскільки кошти за кредитним договором відповідачем повернуто не було, правовідносини сторін є дійсними, а тому вважає, що проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Крім того, зазначає, що строк позовної давності не пропущений.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу

Заперечення до Верховного Суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1 16 червня 2011 року укладений кредитний договір.

Відповідно до заяви позичальника, банк надає позичальнику кредит у розмірі 4200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1, підписуючи заяву № б/н від 16 червня 2011 року, погодився, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, запропонованими банком умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір.

Згідно з розрахунком по сплаті заборгованості, остання видача готівкових грошей відповідачу була здійснена 20 червня 2011 року. Жодних платежів або зняття готівкових грошей з картки відповідачем з того часу не здійснено.

Пред`являючи позов у серпні 2014 році, ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 30 травня 2014 року становить 11 909 грн. 09 коп. та якуОСОБА_1 , незважаючи на вимогу не погасив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, відповідно до статей 526, 530, 610 та частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи прийшли до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском трирічного строку позовної давності для зверненням про захист свого порушеного права.

Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» залишитибез задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 7 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С.Ю. Мартєв

Є. В. Петров