Справа 206/6853/18
Провадження 2/206/276/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В., Щербині Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом ,-

за участю:

представників позивача Серьогіної С.В.,Савко Д.Ю.,

представника третьої особи Овчаренко К.І. ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовні вимоги просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 05 травня 2005 року її батько ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно їй та її сестрі ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 . Вона у передбачений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини. Її сестра ОСОБА_7 не зверталась із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27 вересня 2018 року вона звернулась до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частину квартири АДРЕСА_2 . Однак, державний нотаріус своєю постановою відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину вказаної квартири, оскільки нею не були надані правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцю. Отже, враховуючи, що в неї наявні труднощі з оформленням спадкових прав на частину спірної квартири, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18 березня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року відмовлено третій особі ОСОБА_4 у поновленні строку на подання позову до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності.

Ухвалою суду від 10 травня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про заміну первісного відповідача належними відповідачами. Замінено первісного відповідача Дніпровську міську раду належними відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 19 червня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи - ОСОБА_4 про зупинення провадження у цивільній справі.

Представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутності, не заперечували проти визнання за позивачем права власності на ј частину спірної квартири.

Представник третьої особи ОСОБА_4 , адвокат Кузьміна Н.О. в судовому засіданні вважала, що позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню.

Третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

Заслухав доводи учасників справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.6).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_6 залишив заповіт, яким усе своє майно заповів донькам ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.ч.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної щодо майна померлого ОСОБА_6 , спадкоємцями, які прийняли спадщину після його смерті є доньки спадкодавця ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_7 (а.с.40,46).

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи ніхто зі спадкоємців свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 не отримав.

Його донька ОСОБА_7 , не отримавши свідоцтва про право на спадщину, однак прийнявши спадщину, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , а відповідно успадкували належне їй майно, до якого увійшло майно успадковане нею після смерті батька ОСОБА_6 є: її син ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_2 , оскільки вони постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України від неї не відмовилися.

Позивачка ОСОБА_1 після прийняття спадщини звернулася до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартиру АДРЕСА_2 , що залишилась після смерті батька ОСОБА_6 , однак нотаріус своєю постановою відмовив їй у цьому, оскільки в неї відсутні на руках правовстановлюючі документи на вказану частину квартири на ім`я спадкодавця.

Як установлено судом, оригінал правовстановлюючого документу на вказану квартиру зберігається у третьої особи ОСОБА_4 , яка не надає його нотаріусу для оформлення спадкових прав позивача.

Отже, утримання правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця та неможливість оформлення через це спадкових прав позивачем, свідчить про оспорювання права власності позивача на спадкове майно.

За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

За змістом роз`яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Так, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Як вбачається з інформаційної довідки Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» , спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, б/н 23.12.1994, видане Придніпровською ГРЕС належала Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.8,9).

Отже, викладене свідчить, що спадкодавець ОСОБА_6 набув право власності на зазначену частину квартири, оформив документи (свідоцтво про право власності) та здійснив його державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку, що у своїй сукупності підтверджує набуття цього права спадкодавцем.

Так, якщо за життя спадкодавець набув права власності на квартиру, житловий будинок, тощо, то спадкоємець також набуває права власності у порядку спадкування.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Належними відповідачами у спорах щодо спадкування права власності на нерухоме майно є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Так, Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Отже, виходячи з цих усіх обставин, суд вважає на підставі ст. 392 ЦК України, необхідним захистити суб`єктивне документально не підтверджене право власності позивача на успадковане нерухоме майно, яке за законом належить спадкоємцю із часу відкриття спадщини, але документального підтвердження набутого права власності на яке немає і одержати яке в позасудовий спосіб неможливо, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно на ім`я спадкодавця, а відповідно існують об`єктивні перешкоди в оформленні спадкових прав у позасудовому порядку.

Разом з тим, враховуючи, що позивач не єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 та виходячи із рівності часток спадкоємців ( ОСОБА_1 , ОСОБА_7 ) суд вважає, що за позивачем підлягає визнанню право власності не на Ѕ частину спірної квартири, а на 1/4 її частину, що відповідає розміру її частки у спадщині.

Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 607,80 грн., з кожного по 303,90 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова,3), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 607,80 грн., з кожного по 303,90 грн.

Повний текст судового рішення складено 20 червня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук