Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 183/4179/15-ц

провадження № 61-19785св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Хагворт Менеджмент Лімітед,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2016 року в складі судді Парфьонова Д. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року в складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , Хагворд Менеджмент Лімітед про визнання правочинів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2012 року Компанією Хагворт Менеджмент Лімітед (Hagworth Management Limited) видано на ім`я ОСОБА_2 , довіреність на представництво інтересів компанії.

06 червня 2013 року Компанія Хагворт Менеджмент Лімітед повторно видала ОСОБА_2 таку ж саму довіреність з ідентичним обсягом повноважень. Вважав, що указані довіреності видавано на ім`я ОСОБА_2 , фактично без будь-яких обмежень. При цьому ці довіреності використовувалися для вчинення різноманітних операцій з нерухомістю.

Позивач вважав, що дії на підставі указаних довіреностей можуть бути вчинені тільки через зареєстроване належним чином представництво нерезидента та вчинення дій на підставі довіреностей дозволило ОСОБА_2 ухилитися від реєстрації постійного представництва на території України, не отримати акредитації, не вчинювати дії з постановки іноземної компанії на податковий облік в Україні.

Також посилався на наданий йому 03 вересня 2013 року детальний звіт адвоката Андреас Кареклас, згідно з яким, довіреність, на підставі якої ОСОБА_2 здійснює представництво Хагворт Менеджмент Лімітед є недійсною. На підтвердження цьому адвокатом наведено доводи, що відповідно до законодавства Республіки Кіпр рішення щодо видачі будь-якої довіреності від юридичної особи має бути прийняте на зборах акціонерів, про що зазначається у довіреності. Досліджувана довіреність не містить посилань на інформацію про збори акціонерів, на яких було прийнято рішення про її видачу. Перший та другий аркуші довіреності не є єдиним документом, адже в кінці першого аркуша відсутній і підпис особи, що видає довіреність і печатка підприємства. Крім того, такі саме вимоги до довіреності пред`являє і законодавство України. На другому аркуші довіреності відсутні відомості, що дана довіреність видана компанією Хагворт Менеджмент Лімітед (печатка та підписи керівництва). Більш того, на останньому аркуші довіреності відтиск печатки та підписи директора та секретаря компанії «Ionics Directors Limited», тобто іншої юридичної особи. Митні марки на довіреності не відповідають вимогам законодавства Республіки Кіпр.

Посилався на те, що в момент вчинення правочину сторонами не було додержано ані вимог законодавства Республіки Кіпр, ані України, які встановлені частинами першою та п`ятою статті 203 ЦК України.

Крім того, вважав, що, якщо вчинення юридично-значущої дії в Україні потребує нотаріального оформлення чи пов`язане з реєстраційними діями в органах державної влади та/або місцевого самоврядування, то довіреність має бути легалізована, якщо інше не передбачено чинними міжнародними договорами України. Легалізація виданих довіреностей не була зроблена, що підтверджується відповіддю Головного управління мін доходів у Дніпропетровській області Міністерства доходів і зборів України від 31 жовтня 2013 року

№ 1809/9/04-36-18-02-15, відповіддю Мінекономрозвитку України від 27 вересня 2013 року № 2006/08/33788-16, відповіддю МЗС України від 26 листопада

2013 року № 71/ВАВ-17-574-3962-13. Також вважав, що про невідповідність довіреностей законодавству України виданих довіреностей свідчить і науковий висновок Національного Університету «Юридична Академія України ім. Ярослава Мудрого».

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати довіреності

від 26 вересня 2012 року та від 06 червня 2013 року, видані Компанією Хагворт Менеджмент Лімітед (Hagworth Management Limited) на ім`я ОСОБА_2 на представництво інтересів компанії недійсними з дати видачі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керуючись вимогами статей 203, 215, 219, 228 та Главою 17 ЦК України, Законом України «Про міжнародне приватне право», Законом України «Про нотаріат» та Конвенцією, що скасовує вимоги легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, а також ураховуючи Гаазьку Конвенцію від 22 грудня 2003 року, виходив із недоведеності позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та позов задовольнити.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності. Заявник вважав, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 26 вересня 2012 року Компанією Хагворт Менеджмент Лімітед (Hagworth Management Limited) видано на ім`я ОСОБА_2 довіреність на право представництва інтересів компанії та за її дорученням здійснювати та виконувати дії та акти.

Довіреність дійсна до 26 вересня 2013 року з правом передоручення третім особам, містить підпис ОСОБА_6 від особи Ionics Directors Limited/ Іонікс Дайректорс Лімітед директора та ОСОБА_7 від імені Ionics Directors Limited/ Іонікс Дайректорс Лімітед секретаря. На довіреності проставлено апостіль відповідно до Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року країною: Кіпр, Нікос Пападопулос, що діє в якості Секретаря районної адміністрації, завірено 27 серпня 2012 року у м. Нікосія Панайота Кудуна під номером 327519/12 Постійним Секретарем Міністерства Юстиції і Правопорядку. Перекладено Дудка Г. А. у м. Дніпропетровськ 01 жовтня 2012 року.

06 червня 2013 року Компанією Хагворт Менеджмент Лімітед (Hagworth Management Limited) видано на ім`я ОСОБА_2 ідентичну за змістом та обсягом повноважень довіреність, у якій вказано, що довіреність дійсна до 05 червня

2014 року з правом передоручення третім особам, містить підпис ОСОБА_8 від особи Ionics Directors Limited/ Іонікс Дайректорс Лімітед директора та ОСОБА_7 від імені Ionics Directors Limited/ Іонікс Дайректорс Лімітед секретаря. На довіреності проставлено апостіль відповідно до Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року країною: Кіпр, Нікос Пападопулос, що діє в якості Секретаря районної адміністрації, завірено 07 червня 2013 року у

м. Нікосія М. Мірцу під номером 159946/13 Постійним Секретарем Міністерства Юстиції і Правопорядку. Перекладено Дудка Г. А. у м. Дніпропетровськ 20 вересня 2013 року.

Діючи від імені Хагворт Менеджмент Лімітед (Hagworth Management Limited) на підставі вказаних довіреностей ОСОБА_2 у грудні 2012 року зверталась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, витребування майна з чужого, незаконного володіння та застосування наслідків недійсності правочинів (справа

№ 200/2397/13-ц) та у наступному представляла інтереси компанії у суді у даній справі та 23 січня 2013 року в справі № 403/15065/12 за позовом Компанії Хагворт Менеджмент Лімітед до ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки, 28 листопада 2013 року за позовом Компанії Хагворт Менеджмент Лімітед до міської ради, ОСОБА_1, за участю Прокуратури Дніпропетровської області про звернення стягнення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

У відповідності до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі статтею 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». У відповідності до статті 8 ЦПК України 2004 року суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема щодо процесуальної працездатності і дієздатності іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Згідно із частиною першою статті 11 Закону України «Про міжнародне приватне право» суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи.

Цивільна правоздатність та дієздатність юридичної особи визначається особистим законом юридичної особи (стаття 25 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Статтею 74 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Довіреності, які видані іноземними органами і будуть пред`явлені на території України, зокрема для вчинення нотаріальної дії нотаріусами України, мають відповідати вимогам, встановленим чинним законодавством України та міжнародним договорам.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Конвенція 1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов`язковість якої надана Законом України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10 січня 2002 року, набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання з 22 грудня 2003 року.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний у будь-якій державі-учасниці цієї Конвенції.

Відповідно до статті 1 Гаазької конвенції, вказана Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з договірних держав і мають бути представлені на території іншої договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважається, зокрема, за пунктом «с» нотаріальні акти.

В силу статті 9 Конституції України положення Конвенції 1961 року необхідно вважати частиною національного законодавства, що є обов`язковим до застосування в Україні до відповідних відносин.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що оскаржувані довіреності відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством України та міжнародним договорам, та їх укладення на представництво інтересів Компанії Хагворт Менеджмент Лімітед у справі за позовом Компанії Хагворт Менеджмент Лімітед до ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за позовом Компанії Хагворт Менеджмент Лімітед до міської ради, ОСОБА_1, за участю Прокуратури Дніпропетровської області про звернення стягнення не порушує права та інтереси позивача, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило