Дата документу 11.01.2019 Справа № 316/1035/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 316/1035/18Головуючий у 1-й інстанції Вільямовська Н.О.
Пр. № 22-ц/807/597/19Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (нова назва) на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 жовтня 2018 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (далі ОСОБА_2) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.04.2013 року станом на 30.04.2018 року у розмірі 33934,59 грн., яка складається з: 3352,56 грн. заборгованості за кредитом, 25754,91 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2735,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штрафу (фіксована частина),1592,12 грн. штрафу (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1762,00 грн.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 червня 2018 року (а.с. 45) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом Банку відкрито.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 жовтня 2018 року (а.с. 114-118) позовні вимоги Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором б/н від 04.04.2013 року в загальному розмірі 4452,56 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 3352,56 грн. та суми пені в розмірі 1100,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Банку судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 209,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 120-141) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні процентів та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по процентам в повному розмірі, в іншій частині рішення не оскаржується, стягнути з відповідача судові витрати.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 114).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку відкрито 16 листопада 2018 року (а.с.145), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 150).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу банку у цій справі (а.с. 151-161).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню у цій справі з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодилась, в апеляційному порядку останнє не оскаржувала.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів апеляційної скарги Банку і лише в оскаржуємій частині - в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку до відповідача про стягнення процентів за користування кредитом.

Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення…частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення… (п. 2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у цій справі у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, керувався ст.ст. 4, 10, 12 - 13, 43, 76-83, 95, 137, 141, 247, 259, 263, 264 - 265, 273, 279, 352 -355 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності останніх.

Проте із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуємій частині погодитись не можна з наступних підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Оскільки, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи в частині вирішення позовних вимог Банку до відповідача за вищезазначеним договором № б/н від 04.04.2013 року станом на 30.04.2018 року у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 25754,91 грн.

Так, суд першої інстанції мав виходити з того, що між сторонами у цій справі - Банком (назву якого у подальшому було змінено, копія Статуту а.с. 138 зворот) та ОСОБА_3 був укладений договір № б/н 04.04.2013 року, який за своїм змістом є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із анкети - заяви ОСОБА_3 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.7), Тарифів (а.с.8), Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.9-32) тощо, з якими відповідач ОСОБА_3 погодилась у повному обсязі, підписавши вищезазначену заяву 04.04.2013 року (а.с.8) та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів.

Умови та правила надання банківських послуг Банку знаходяться в загальному доступі, якщо відповідач вважала за необхідне додатково ознайомитись із останніми, вона мала для цього всі необхідні можливості.

Суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності правочину вищезазначеного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обовязковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обовязковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору ОСОБА_2 мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку та процентну ставку, на що відповідач ОСОБА_3 дала згоду, підписавши вищезазначену заяву від 04.04.2013 року (а.с.8).

Повідомлення про це відповідача включаються до виписки за рахунком відповідача (а.с.66-68, 90-92).

Праву Банка змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов'язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

При вищевикладених обставинах, безпідставними є висновки суду першої інстанції у цій справі щодо порушення Банком прав відповідача, як споживача, при нарахуванні вищезазначених процентів за користування кредитом у вказаній сумі.

Відповідач ОСОБА_3 у суді першої інстанції заявляла про застосування строку позовної давності у цій справі (заперечення відповідача а.с. 49-50, заява а.с. 52).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки проценти за користування кредитом належать до суми основного боргу, то до них застосовується загальна позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України, тривалістю у 3 (три) роки.

Проте, судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом 19.06.2018 року (а.с.2) в межах 3 річного строку з дати для виконання основного зобовязання (строку дії договору, який відповідає строку дії картки, - 28.02.2017 року, а.с. 65) для стягнення суми основного боргу, зокрема у вигляді процентів за користування кредитом.

Так, хоча у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Однак, також встановлено, що з боку відповідача ОСОБА_3 мали місце постійні часткові сплати заборгованості, зокрема з 18.04.2013 року і до 10.02.2016 року включно, останній платіж у сумі 65,00 грн. від 10.02.2016 року (розрахунок а.с.5-6), які в силу вимог ст. 264 ч. 1 ЦК України у тому числі свідчать про переривання загального трирічного строку позовної давності за відсотками.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України.

При вищевикладених обставинах, проценти за користування кредитом у розмірі 25754,91 грн. були нараховані Банком для відповідача за вищезазначеним договором № б/н від 04.04.2013 року станом на 30.04.2018 року у межах строків позовної давності.

Проте, разом із цим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що Банком були безпідставно нараховані у цій справі відповідачу проценти за користування кредитом після закінчення строку дії картки (договору) 28.02.2017 року (а.с.65) і до станом на 30.04.2018 року у сумі 18280,41 грн. (розрахунок: 25754,91 -7474, 50 грн.), у стягненні яких суд першої інстанції мав відмовити у цій справі за безпідставністю їх нарахування Банком (але з інших правових підстав, ніж ті, що зазначені в рішенні суду в оскаржуємій частині), що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд першої інстанції мав враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Однак, при вищевикладених обставинах на стягнення решти процентів з відповідача за договором № б/н від 04.04.2013 року у цій справі за користування кредитом станом на 28.02.2017 року (строк дії картки) у сумі 7474,50 грн. (а.с.6) ОСОБА_2 мав право.

Відповідачем не надано суду у матеріали цієї справи належних доказів на спростування розрахунку Банку по процентам у цій справі.

У звязку із чим, загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Банку за договором б/н від 04.04.2013 року станом на 30.04.2018 року рік у цій справі, слід вважати 11927,06 грн. (розрахунок: тіло кредиту 3352,56 грн. + 1100,00 грн. пені, які були вже стягнуті судом першої інстанції у цій справі та сторонами не оскаржувались + проценти за користування кредитом станом на 28.02.2017 року у сумі 7474,50 грн.), суму судового збору 619,29 грн.

Оскільки, в силу вимог ст. 141 ЦПК України ОСОБА_2 пропорційно від суми задоволених позовних вимог у цій справі мав право на стягнення з відповідача судового збору на суму 619,29 грн. (розрахунок: сума задоволених вимог 11927,06 грн. *1762,00 грн. (а.с.1)/сума заявлених позовних вимог 33934,59 грн.).

Судом першої інстанції було стягнуто за рішенням суду у цій справі судового збору з відповідача на користь Банку лише на суму 209,60 грн. (а.с.118).

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно відмовив Банку у цій справі у стягнені з відповідача судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог про стягнення відсотків на суму 409,69 грн. (розрахунок: 619,29 грн. 209,60 грн.).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково; рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 жовтня 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови Банку у стягненні з ОСОБА_3 процентів за користування кредитом на суму 25754,91 грн. та судового збору на суму 409,69 грн. скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку проценти за користування кредитом на суму 7474,50 грн., нараховані до 28.02.2017 року включно, та судовий збір 409,69 грн.; в стягненні процентів, нарахованих Банком ОСОБА_3 після 28.02.2017 року в сумі 18280,41 грн. станом на 30.04.2018 року, відмовити за безпідставністю їх нарахування; загальною сумою стягнення, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Банку у цій справі, вважати 11927,06 грн., суму судового збору 619,29 грн.; в решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось (зокрема щодо вирішення позовних вимог щодо стягнення заборгованості з тіла кредиту, пені та комісії, штрафів.

Крім того, встановлено, що Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду був сплачений судовий збір у сумі 2643,60 грн. (платіжне доручення а.с. 136).

Встановлено, що Банком при подачі вищезазначеного позову до суду у 2018 році правильно був сплачений судовий збір у сумі 1762,00 грн. (а. с. 1), так як станом на 01.01.2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав саме 1762,00 грн. (ЗУ «Про Державний бюджет на 2018 рік», ст. 4 ч. 1, ч. 2 п. 1.1 ЗУ «Про судовий збір»).

За змістом ст. 4 ч. 2 п. 1.6 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при подачі позовної заяви.

Таким чином, ОСОБА_2 мав сплатити у цій справі судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 2643,00 грн. (розрахунок: 1762,00 грн. *150%/100%), якщо б оскаржував рішення суду першої інстанції у цій справі у повному обсязі.

Проте, встановлено, що ОСОБА_2 оскаржував рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови на суму процентів 25754,91 грн.

Відповідно до вимог ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» якщо скаргу подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Звідси, оскарження Банком рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку лише на суму 25754,91 грн., судовий збір за апеляційну скаргу мав складати: 2006,38 грн. (розрахунок: 25754,91 грн. *2643,60 грн./33934,59 грн.).

Таким чином, Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги було сплачено зайво судового збору на суму 637,22 грн. (розрахунок: 2643,60 грн. 2006,38 грн.), який може бути повернутий апеляційним судом останньому лише за результатом розгляду відповідного клопотання Банку.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в разі лише часткового задоволення апеляційної скарги Банку при вищевикладених обставинах, ОСОБА_2 має право на компенсацію за рахунок відповідача у цій справі судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги на суму 582,28 грн. (розрахунок: задоволено вимог скарги на суму 7474,50 * судовий збір 2006,38 грн./заявлено вимог скарги 25754,91).

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 жовтня 2018 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині відмови Банку у стягненні з ОСОБА_3 процентів за користування кредитом на суму 25754,91 грн. та судового збору на суму 409,69 грн. скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) проценти за користування кредитом на суму 7474,50 грн., нараховані до 28.02.2017 року включно, і судовий збір 409,69 грн.

В стягненні процентів, нарахованих Банком ОСОБА_3 після 28.02.2017 року в сумі 18280,41 грн. станом на 30.04.2018 року, відмовити за безпідставністю їх нарахування.

Загальною сумою стягнення, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Банку у цій справі, вважати 11927,06 грн. (одинадцять тисяч девятсот двадцять сім гривень шість копійок), суму судового збору 619,29 грн.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, повязані із розглядом цієї справи судом апеляційної інстанцій, у розмірі 582,28 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного оскарження, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 11.01.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_4ОСОБА_5