Справа № 191/702/19
Провадження № 2/191/164/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко Г.В.

за участю секретаря - Лободи Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.12.1967 року у Будинку укладення шлюбу відділу РАГСУ м. Тбілісі, Грузія він та відповідачка уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №4667. Від шлюбу мають двох дорослих дітей. Сім`єю вони проживали та були прописані у місті Тбілісі, Грузія. У березні 1990 року він виписався з місця проживання і переїхав на постійне місце проживання в Україну, де проживав у м. Дніпропетровськ. Зараз він проживає та зареєстрований у АДРЕСА_3 Його дружина у 1990 році відмовилася змінювати постійне місце проживання і залишилася у м. Тбілісі , Грузія, де мешкає і зараз. Отже, у березні 1990 року він та його дружина розлучилися і з цього часу розпалася їхня сім`я. Більше однією сім`єю вони не мешкали, подружніх стосунків не мали, спільного господарства не вели. Спір про поділ спільного майна між ними відсутній. При розлученні вони не вирішили питання про розірвання шлюбу. Зараз він не має можливість отримати субсидію на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у зв`язку з ненаданням відомостей про доходи дружини. Їхня сім`я розпалася давно, подружні стосунки між ними відсутні, тож реєстрації їхнього шлюбу давно втратила сенс і цю реальність необхідно оформити документально, тобто розірвати шлюб. Відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує, але приїздити в Україну відмовляється, надала згоду на розірвання їхнього шлюбу у Синельниківському міськрайонному суду, претензій матеріального та морального характеру до нього не має. Залишення у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою суперечить його інтересам, які мають істотне значення.

Просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 який було зареєстровано 03 грудня 1967 року у Будинку укладення шлюбу відділу РАГСу м. Тбілісі, Грузія, актовий запис №4667.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, в матеріал справи знаходиться її заява від 19.12.2018 року грузинською мовою з перекладом на російську мову, завірена нотаріусом м. Тбілісі на трьох аркушах, прошиті та скраплені печаткою нотаріуса, яка в оригіналі передана суду, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тбілісі, Грузія, громадянки Грузії, о/н НОМЕР_1 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , згодна на розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , майнових претензій до нього не має.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із свідоцтва про укладення шлюбу, яке видане 03 грудня 1967 року Будинком укладення шлюбу м. Тбілісі відділ ЗАГС, актовий запис №4667 вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровано шлюб. Після укладення шлюбу прізвище дружини : « ОСОБА_2 ».

Судом встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує та спільне господарство не ведуть з 1990 року, з цього ж часу проживають окремо в різних державах.

Відповідно ст. 58 Закону України "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Згідно ст.63Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків.

Згідно ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні" № 52/5від 18.10.2000 року із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04.06.2002 року.

Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року.

Згідно ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Наявні у справі докази об`єктивно свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, а відповідач ОСОБА_2 - громадянкою Грузії, що підтверджується копією паспорта позивача та нотаріальним актом Грузії від 19.12.2018 року. Документи, що видані уповноваженими органами Грузії, є дійсними в Україні.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що слідує зі змісту ст. 110 СК України.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає позов, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, тому він підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-112 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 82, 189, 198, 200, 206, 259, 263-268 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Тбілісі, Грузія, громадянином України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою м. Тбілісі, Грузія, громадянкою Грузії, зареєстрований 03 грудня 1967 року у Будинку укладення шлюбу відділу ЗАГС м. Тбілісі, Грузія, актовий запис №4667.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Копію рішення після набрання ним законної сили направити до Державного органу реєстрації актів цивільного стану.

Суддя: Г. В. Бондаренко