П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року місто Київ

справа № 357/11367/18

провадження №22-ц/824/7956/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 7 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Кошель Б.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 Вона є спадкоємцем за законом. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1410 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства площею 0, 2989 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У Білоцерківській районній нотаріальній конторі 7 квітня 2015 року відкрито спадкову справу № 146/2015 щодо майна померлого ОСОБА_3 .. Вона звернулась до нотаріальної контори з питанням оформлення спадкових прав на майно. Однак постановою від 27 вересня 2018 року державним нотаріусом Карпусь І.О. їй було відмовлено в оформленні спадкових прав за законом на майно, яке залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька - ОСОБА_3 та у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. На її думку, причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки з листопада 2014 року по травень 2015 року тяжко хворіла її донька ОСОБА_4 , в результаті чого останній було встановлено ІІ групу інвалідності, згодом вона сама захворіла на онкозахворювання, перенесла хірургічні втручання, 29 листопада 2017 року їй встановлено ІІ групу інвалідності. Крім того, вона проживає в м АДРЕСА_2 , працює вчителькою іноземної мови, а тому їй було складно фізично та матеріально приїздити до м. Біла Церква. 17 грудня 2004 року батько подарував їй будинок АДРЕСА_1 , а тому вона вважала, що має права й на земельну ділянку, що знаходиться біля будинку. Просила надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 7 березня 2019 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трьох місяців з дня вступу рішення суду в законну силу.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасування через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтовував тим, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, а також врахував поважність причини, яка перешкоджала їй подати заяву про прийняття спадщини.

Висновки суду, на її думку є хибними, а мотиви непереконливі. Суд не здійснив аналіз її доводів та заперечень, не навів мотивів їх відхилення.

Суд не застосував до спірних правовідносин висновки викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним рішенням, вона буде позбавлена частини належного їй майно не на умовах передбачених законом, оскільки позивач пропустила визначений законом строк прийняття спадщини без поважної причини, оскільки вона особисто протягом визначених 6 місяців не хворіла, була працездатною, працювала за місцем роботи, а тому мала можливість звернутися до нотаріуса навіть по місцю свого проживання, скласти заяву про прийняття спадщини, завіривши свій підпис нотаріально, та надіслати таку заяву поштою до нотаріального органу по місцю відкриття спадщини згідно пункту 3.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

В судове засідання не з`явилася відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи, які були у встановленому законом порядку повідомлені про день та час розгляду справи, що підтверджується зворотними повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с.172,173).

Відповідач ОСОБА_2 про причини своєї неявки суд не повідомила, а Білоцерківська районна державна нотаріальна контора надала суду лист про розгляд справи без участі її представника, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 .

Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1410 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2 , для ведення особистого селянського господарства площею 0,2989 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами із Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-20018 та №НВ-018 від 9 липня 2018 року.

До Білоцерківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась його донька, відповідачка ОСОБА_2 , а його дружина - із заявою про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, що підтверджується заявами від 7 квітня 2015 року та від 6 квітня 2015 року відповідно, які містяться в матеріалах спадкової справи №146/2015.

4 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори з питанням оформлення спадкових прав на майно. Постановою №2832/02-31 від 27 вересня 2018 року державним нотаріусом Карпусь І.О. їй було відмовлено в оформленні спадкових прав за законом на майно, яке залишилось після смерті її батька - ОСОБА_3 та у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог позивача та належних у матеріалах справи доказів, взявши до уваги, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги, а причини, які перешкоджали їй подати заяву про прийняття спадщини, є поважними.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального закону.

Як убачається із матеріалів справи, з 10 листопада 2014 року по 18 листопада 2014 року донька позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилась на стаціонарному лікуванні в отоларингологічному відділі Коломийської ЦРЛ, 13 листопада 2014 року їй було видалено папіломи гортані, що підтверджується випискою №13531.

У період з 18 березня 2015 року по 31 березня 2015 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному онкологічному диспансері, що підтверджується випискою з індивідуальної картки амбулаторного хворого №6144/14.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія АВ № 0463087 ОСОБА_4 з 24 квітня 2015 року встановлено другу групу інвалідності.

З наданої суду медичної документації вбачається, що і сама позивачка хворіла у період з 6 грудня 2014 року по 10 грудня 2014 року, направлялась на стаціонарне лікування з 24 березня 2015 року, що підтверджується виписками із медичної картки, направленням на денний стаціонар та епікризом.

У період з 10 травня 2017 року по 30 травня 2017 року, з 12 червня 2017 року по 19 червня 2017 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Коломийському міжрайонному онкологічному диспансері з діагнозом С-ч лівої грудної залози рТІНІМО, ст. ІІА, стан після хірургічного лікування, кл.гр.ІІ, 12.05.2017 року виконана операція, що підтверджується випискою-епікризом з історії хвороби №291 та випискою-епікризом з історії хвороби №372.

Крім того, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 3 липня 2017 року по 12 липня 2107 року, з 25 липня 2017 року по 1 серпня 2017 року, з 15 серпня 2017 року по 22 серпня 2017 року з 11 вересня 2017 року по 6 жовтня 2017 року, що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення Управління ОЗ Івано-Франківської ОДА обласного онкодиспансера №418, №457, №494 та випискою з історії хвороби №5159.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія АВ № 1077866 ОСОБА_1 з 27 листопада 2017 року встановлено другу групу інвалідності.

Крім того, установлено, що ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом не отримувала.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до нотаріальної контори після спливу строку, визначеного законом для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав причини пропуску позивачем строку на прийняття спадщини поважними, оскільки тривала хвороба доньки, а в подальшому хвороба самої позивачки, незважаючи на існування певного періоду між цими подіями, негативно впливала на її моральний стан і створювала істотні труднощі для вирішення інших, незначних в порівнянні зі здоров`ям та життям людини, питань.

Надані позивачем докази, а саме: копії виписок із медичних карт, консультативних висновків, виписок з історії хвороби, копії медичної картки підтверджують кожну обставину, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2018 року, у справі №759/1397/15-ц, є недоречними, оскільки обставини у цих справах різні.

А що стосується застосування норм матеріального права, то судом такі застосовані правильно, відповідно до правових висновків викладених у названій апелянтом постанові.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки, а відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують, а тому рішення суду скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 7 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 24 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус