УХВАЛА

14 червня 2019 року

м. Київ

справа № 203/3411/18

провадження № 61-11108ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 6 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконати перерахунок пільг, спростування недостовірної інформації, накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання виконати перерахунок пільг, спростування недостовірної інформації, накладення штрафу.

Вказував, що він є учасником бойових дій, отже має право на пільги, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ). З вересня 2017 року він з родиною зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . Будинок обслуговується ОСББ «Уютний-1», керівником якого є відповідач.

Зазначав, що він надав до Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної в м. Дніпрі ради та ОСББ «Уютний-1» необхідні для застосування пільг документи, проте з вересня 2017 року і дотепер з вини відповідача, яка навмисно спотворила відомості, які щомісяця надаються Управлінню праці та соціального захисту населення Центральної районної в м. Дніпрі ради у нього штучно збільшується заборгованість. Крім того, відповідач поширює серед мешканців будинку неправдиву інформацію про те, що він є злісним неплатником.

Вказував також на те, що, відповідач систематично погрожує йому відключити його квартиру від електропостачання.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зобов`язати відповідача виконати перерахунок його пільг відповідно до Закону №3551-ХІІ, провести звірку розрахунків між ним та ОСББ «Уютний-1», спростувати недостовірну інформацію, поширену нею, а також накласти на відповідачку штраф, передбачений Кримінальним кодексом України з позбавленням її права обіймати керівні посади на строк до трьох років.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 6 травня 2019 року, ОСОБА_1 у позові відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 6 травня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Однак Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 6 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконати перерахунок пільг, спростування недостовірної інформації, накладення штрафу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш