ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №759/17148/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3586/2019

Головуючий у суді першої інстанції: Журибеда О.М

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

18 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Кибукевич О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року, постановлену у складі судді Журибеди О.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державний виконавець Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Савчук Костянтин Петрович, ОСОБА_2 на протиправну бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 51777611,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року заявник звернувся до суду зі скаргою на протиправну бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 51777611 (Т. 2, а.с. 69-73).

Свої вимоги обґрунтував тим, що в провадженні державного виконавця Шевченківського РВ ДВСм. Києва ГТУЮу м. Києві Савчук К.П. знаходиться на виконанні виконавчий лист № 759/17148/14-цвід 22.07.2016, виданийСвятошинським районним судом м. Києва про стягнення на утримання повнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час навчання аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх доходів та видів заробітку щомісячно, починаючи з 09.10.2014 впродовж усього терміну навчання, а саме до 30.06.2018. Виконання зазначеного виконавчого листа відбувається в межах виконавчого провадження № 51777611.

В ході примусового виконання виконавчого листа, державним виконавцем було вилучено у ОСОБА_1 транспортний засіб- автомобіль марки «Мерседес» S 350, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належав останньому на праві власності та реалізовано його на прилюдних торгах за 330 000 грн.

Вказував, що оскільки заборгованість по аліментах складає 219 250,35 грн., кошти в сумі 110 749,65 грн. підлягають поверненню.

Крім того, заявник вважав, що виконавче провадження підлягає закриттю, оскільки здійснено фактичне стягнення по виконавчому листу та закінчився термін за який стягуються періодичні платежі.

Таким чином, просив суд: визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВ ДВСм. Києва ГТУЮу м. Києві Савчука К.П. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 51777611,а також неперерахування надлишкових коштів заявнику; зобов`язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження 51777611, постановупро зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання виконавчого листа; зобов`язати державного виконавця перерахувати заявнику надлишкові кошти після реалізації транспортного засобу в розмірі110 749,65.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року у задоволені скарги відмовлено (Том 4, а.с. 43-46).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права (Том 4, а.с. 47-53).

Вказував, що судом першої інстанції не надано оцінку тому факту, що розмір заборгованості по аліментах є меншим ніж сума, отримана від реалізації транспортного засобу, що належить заявнику, а відтак наголошував, що надлишкові кошти підлягають поверненню ОСОБА_1

Зазначав, що на звернення до державного виконавця, останній листом від 05.09.2018 повідомив боржника про те, що виконавче провадження не буде закінчено, грошові кошти не будуть повернути заявнику, оскільки вони перераховані ОСОБА_2 , що свідчить про грубе порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».

Звертав увагу суду, що заборгованість у розмірі 731 527, 60 грн., яка підтверджується довідкою-розрахунком суми заборгованості зі сплати аліментів, поданої державним виконавцем, стосується виконавчого провадження № 55753635, а не виконавчого провадження № 51777611, яке є предметом розгляду за даною скаргою, що не заперечували ОСОБА_2 та державний виконавець під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Враховуючи, що борг у даному виконавчому провадженні в повному обсязі погашено, ОСОБА_1 вважав, що у державного виконавця відсутні підстави продовжувати виконавчі дії, а відтак просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити скаргу ОСОБА_1 .

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (т. 4, а.с. 102), суд про причини своєї неявки не повідомив. Керуючись ч. 2 ст. 371 ЦПК України, колегія суддів вирішила проводити розгляд справи за відсутності скаржника.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, ОСОБА_2 в порядку ст.. 360 ЦПК України подала до суду відзив, у якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 (Том 4, а.с. 78-81)

Підставами для відмови в задоволенні апеляційної скарги вказала те, що виконавче провадження № 51777611 в повному обсязі не виконано, так як у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 приховує свої доходи, лише 02.04.2019 стягувач ОСОБА_2 отримала нову довідку-розрахунок суми заборгованості зі сплати аліментів за період з 09.10.2014 по 30.06.2018, з якої вбачається, що борг становить 20 271 грн. 31 коп.

Отже, боржник не виконав свої зобов`язання, заборгованість існувала на день подання апеляційної скарги та не була погашена на день прийняття оскаржуваної ухвали, тому виконавче провадження не підлягає закінченню. Враховуючи викладене, як зазначає ОСОБА_2 , відсутні підстави для закриття виконавчого провадження, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, а скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, зазначила, що на даний час спір між сторонами фактично відсутній, оскільки між позивачкою та відповідачем укладено договір про добровільне погашення заборгованості.

Державний виконавець Савчук К.П. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Пояснив, що згідно чинного законодавства передбачено перерахунок коштів після реалізації майна з одного виконавчого провадження, в рахунок погашення заборгованості по іншому виконавчому провадженню, у зв`язку з чим залишкові кошти після реалізації автомобіля в рамках виконавчого провадження № 51777611 були направлені на погашення заборгованості по виконавчому провадженню № 55753635. А закрити провадження було неможливо, оскільки за першим виконавчим провадженням на момент реалізації автомобіля належало в майбутньому провести стягнення ще за два місяці (травень та червень 2018 року).

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, станом на момент подання скарги, на виконанні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебували виконавчі провадження № 51777611 та № 55753635. Заборгованість в межах першого виконавчого провадження станом на 30.04.2018 становила 263 175 грн. 06 коп., а в межах другого виконавчого провадження станом на 16.05.2018 заборгованість складала 731 527 грн. 60 коп.

17.05.2018 на користь ОСОБА_2 були перераховані кошти в розмірі 330 000 грн., отримані від реалізації автомобіля ОСОБА_1 . Таким чином було повністю погашено заборгованість в рамках виконавчого провадження №51777611, яка існувала на момент перерозподілу коштів. Решта суми, яка складала 50 273 грн. 94 коп., була перерахована на часткове погашення заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженню № 55753635.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню зокрема у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Стягненню за виконавчим листом в межах виконавчого провадженням № 51777611 підлягали аліменти з усіх доходів та видів заробітку ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 09.10.2014, закінчуючи 30.06.2018. Оскільки розподіл коштів, отриманих від реалізації автомобіля здійснювався 17.05.2018, а строк, передбачений для стягнення аліментів в межах вказаного виконавчого провадження ще не сплив, то у державного виконавця були відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання виконавчого листа. Тобто, вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, яка полягає у незаконному невнесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 51777611 та зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно вимог ч. 6 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент перерахунку коштів на погашення заборгованості по виконавчому провадженню № 51777611, на виконанні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало також виконавче провадження № 55753635, в межах якого заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 складала 731 527 грн. 60 коп., а тому вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, що полягає в неперерахуванні боржнику надлишкових коштів після реалізації транспортного засобу та зобов`язання державного виконавця перерахувати боржнику надлишкові кошти після реалізації транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки згідно вимог ч. 6 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» надлишкові кошти повертаються боржнику лише після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, а не лише вимоги за одним виконавчим документом. Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про залишення без задоволення вказаної вимоги ОСОБА_1

Оскільки колегія суддів не знайшла підстав для задоволення вимоги про зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 51777611, не підлягає задоволенню також субсидіарна вимога про зобов`язання державного виконавця винести постанови про зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання, оскільки такі дії, передбачені ст.. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» є наслідком закриття виконавчого провадження.

Розглядаючи скаргу на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції в межах доводів скарги повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і дійшов правильного висновку про залишення без задоволення скарги, про що ухвалив відповідне судове рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 39, 40, 45, 47 ЗУ «Про виконавче провадження» ст.ст. 268, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді