Постанова

Іменем України

21 червня 2019 року

м. Київ

справа № 501/2044/16-ц

провадження № 61-1515св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року у складі суддів: Комлевої О.С., Цюри Т.В., Кравця Ю.І.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та повернення грошових сум.

Позов мотивовано тим, що 20 лютого 2012 року вона підписала заяву на відкриття картки у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання коштів при народженні дитини. Ці кошти надаються державою в якості державної соціальної допомоги зі спеціальним режимом використання. Для отримання передбачених законодавством соціальних виплат відповідач відкрив картковий рахунок та надав їй картку НОМЕР_1 , однак за період з 08 вересня 2015 року по 09 серпня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив списання грошових коштів цільового призначення, які надійшли на вищевказаний картковий рахунок, на загальну суму 2 094 грн 15 коп.

У зв`язку з вищеозначеним, просила визнати дії відповідача протиправними, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 2 094 грн 15 коп., які були списані з карткового рахунку, що був відкритий для отримання державної соціальної допомоги, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 3 тис. грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано противоправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо списання з карткового рахунку позивача грошових коштів, наданих державою в якості державної соціальної допомоги зі спеціальним режимом використання. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 094 грн 15 коп. У рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та повернення грошових сум, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» списав спірні кошти без розпорядження позивача та без достатніх правових підстав.

Задовольняючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій відповідача, ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода в розмірі 3 тис. грн, а саме порушенні права позивача незаконним списанням коштів, що негативно вплинуло на її стан, змусивши змінити спосіб життя.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у відповідності до частини 2 статті 1071 Цивільного Кодексу України, правомірно списав з рахунку позивача грошові кошти без отримання її розпорядження або згоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилається на порушенням норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати постанову апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року та залишити в силі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 грудня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Іллічівського міського суду Одеської області № 501/2044/16-ц.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, у порушення Законів України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», неправомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки дії відповідача, а саме незаконне списання коштів, які є державною соціальною допомогою при народженні дитини, в якості погашення заборгованості одного з батьків дитини за будь-якими зобов`язаннями останніх є нецільовим використанням зазначених вище виплат.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що позивач отримує державні соціальні виплати, які призначені та виплачуються відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми». Для отримання передбачених законодавством соціальних виплат позивачем було відкрито в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» картковий рахунок (номер картки НОМЕР_1 ).

Відповідач є банком, який надає банківські послуги позивачу з прийому та видачі їй грошових коштів наданих державою, в якості державної соціальної допомоги зі спеціальним режимом використання.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 08 вересня 2015 року по 09 серпня 2016 року в рахунок погашення заборгованості, здійснив в автоматичному режимі списання грошових коштів, які надійшли на картковий рахунок позивача на загальну суму 2094,15 грн. (а.с.10-14).

Судами встановлено, що відповідач на підтвердження своїх доводів надав до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які заповненні ОСОБА_1 20.02.2012 року. Витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.31-34), та виписку по картці Універсальна НОМЕР_2 (а.с.51- 60), де зазначено автоматичне списання з коштів, які були зараховані якості державної соціальної допомоги.

Так, у заяві на оформленні картки від 20 лютого 2012 року у графі де записано «бажання клієнта на оформлення картки» зазначено - «ощадкнижка (депозит)2 - «дебетова особиста картка» (а.с.31зв).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 року, громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми: 1) допомога у зв`язку з вагітністю та пологами; 2) допомога при народженні дитини; 3) допомога при усиновленні дитини; 4) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 5) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 6) допомога на дітей одиноким матерям.

Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» від 01.06.2000 року передбачає, що право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України.

Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Зазначені Закони встановлюють виключне цільове призначення грошових коштів, які надає держава батькам дитини для створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Як встановлено судами, ОСОБА_1 , підписавши заяву засвідчила згоду та приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Для отримання передбачених законодавством соціальних виплат ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив картковий рахунок та надав ОСОБА_1 картки НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а.с. 34).

Умовами договору передбачене договірне списання з рахунку, відкритого на підставі договору, які підписані ОСОБА_1 (а.с. 31).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3 ст. 1068 ЦК України).

Підстави для списаннягрошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч.1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 26.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Таким чином, апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку, що складовою частиною кредитного договору є умови і правила надання банківських послуг та зазначає про відсутність норм права, якими встановлено обов`язковість підписання цих умов і правил позивачкою в частині надання банку права на списання з банківського рахунку кредитної заборгованості.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, апеляційний суд вірно встановив прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідно до умов кредитного договору та законів, наведених вище, ПАТ КБ «ПриватБанк» правомірно списав з рахунку позивачки грошові кошти без отримання її розпорядження або згоди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 залишитибез задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров