Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа №456/3341/16-ц

провадження №61-47648св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Людмила Іванівна, про визнання договору дарування квартири недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 травня 2017 року у склад судді Бораковського В. М. та постанову апеляційного суду Львівської області

від 27 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М.,

Ніткевича А. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Мірчук Людмила Іванівна,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась дот суду з позовом до

ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Мірчук Л. І., у якому просила визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_3 , нею та ОСОБА_2 24 листопада 2012 року відповідно до статті 229 ЦК України, скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на цю квартиру.

2. Позовна заява мотивована тим, що позивач постійно проживала в квартирі

АДРЕСА_3 . Вказана квартира належала на праві власності їй та її чоловікові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. У серпні 2016 року відповідач ОСОБА_2 повідомила її, що на підставі нотаріально посвідченого договору від 24 листопада 2012 року, укладеного між нею та подружжям ОСОБА_3 , вона є її власником та просила виселилась із квартири.

4. Позивач указувала, що про існування договору дарування квартири вона не знала, про його укладення стало відомо в серпні 2016 року від відповідача, копії вказаного договору дарування позивач не мала.

5. Зазначала, що вони з чоловіком дійсно хотіли укласти договір довічного утримання з сім`єю ОСОБА_2 , які проживають у сусідній квартирі, так як на час підписання оспорюваного договору їй було 81 рік, а чоловікові 84 роки, вони не мали своїх дітей та потребували стороннього догляду. Про дану обставину вони повідомили сім`ю ОСОБА_2. З метою оформлення документів звертались до нотаріуса Мірчук Л.І. , куди їх на власному автомобілі возила сім`я ОСОБА_2 , де вони з чоловіком, маючи намір оформити документи щодо приватизації земельної ділянки та укласти договір довічного утримання, внаслідок помилки підписали договір дарування. У силу її з чоловіком похилого віку та її безпорадного стану в зв`язку з пристарілим віком, поганим зором, вони не розуміли, які насправді документи підписали. Відповідач не є для неї близькою особою, що підтверджує той факт, що відповідач ввела її в оману щодо правової природи договору, який укладався.

6. Намір укласти договір довічного утримання підтверджується проектом договору, власноручно написаного її чоловіком ОСОБА_3 Оскільки вона не знала про існування договору дарування, то самостійно оплачувала комунальні послуги. При оплаті комунальних послуг отримувала пільги, як учасник війни, для чого щорічно особисто поновляла в комунальних службах довідки на пільги. Всі квитанції на комунальні послуги виписувались і далі виписуються на її ім`я.

7. Позивач самостійно оплачувала придбання ліків, продуктів харчування та інших необхідних для прожиття засобів.

8. Також указувала, що договір дарування був укладений під впливом тяжкої обставини, а саме хвороби та її безпомічного стану. Вона є ветераном війни, постійно потребує сторонньої допомоги та додаткових матеріальних коштів на ліки, на проведення операції щодо відновлення зору та на її утримання. Договір дарування не відповідає її внутрішній волі та життєвим обставинам, що склалися. У неї відсутнє будь-яке інше житло.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області

від 25 травня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним нотаріально посвідчений договір дарування, укладений

24 листопада 2012 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині дарування дарувальником ОСОБА_1 обдарованій ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 .

Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану частину, проведену на підставі наведеного вище договору дарування від 24 листопада 2012 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

10. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладаючи договір дарування, позивач помилялася щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, так як неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання передаючи належну їй частину квартиру відповідачу. Суд першої інстанції прийшов висновку, що строк позовної давності позивачем пропущено з поважних причин, тому підлягає поновленню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

11. Постановою апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним нотаріально посвідчений договір дарування

від 24 листопада 2012 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подарували ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 та скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на цю квартиру проведену на підставі договору дарування від 24 листопада 2012 року, та зареєстровану в реєстрі за № 5692.

12. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд прийшов до правильного висновку, щодо укладення позивачем оспореного договору дарування під впливом помилки щодо природи правочину та його умов.

13. Разом із тим, зіславшись на рукописний текст проекту договору довічного утримання, виконаний ОСОБА_3 , апеляційний суд вважав відсутність у останнього волевиявлення на укладення договору дарування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14. У касаційній скарзі, поданій улистопаді 2018 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

15. Касаційна скарга мотивована тим, щовирішуючи спір по суті вимоги, суди не врахували, що позивач чітко усвідомлювала, що укладає саме договір дарування і жодних помилок щодо правової природи правочину вона не припускалась, оскільки для укладення оспорюваного договору передувало ряд дій з її боку, зокрема: заповнила та підписала в Бюро технічної інвентаризації заяву на отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, сплатила кошти за такий витяг, заповнила заяву на проведення інвентаризації вказала для чого їй потрібен такий витяг, сплатила кошти за таку інвентаризацію, самостійно забрала в прийшла в Бюро технічної інвентаризації витяг та підписалась про прийняття замовлення. Після отримання витягу з реєстру прав власності та висновку оцінювача позивач разом зі своїм чоловіком звернулась в медичний заклад і отримали довідки про те, що вони на обліку у лікаря психіатра не знаходяться.

16. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що на момент укладення такого договору позивач потребувала стороннього догляду, була хворою чи безпомічною.

17. Доводом касаційної скарги також указано те, що апеляційний суд безпідставно вважав «проект договору довічного утримання» належним доказом, оскільки договір довічного утримання між сторонами не був укладений в установленому законом порядку і не був визнаний таким судом.

18. Касаційна скарга містить посилання на незастосування судом наслідків пропуску строку позовної давності, про застосування яких було заявлено відповідачем до ухвалення судом рішення.

Доводи інших учасників справи

19. Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу обґрунтовано доводами, наведеними у позовній заяві, а також посиланням на те, що судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

20. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

21. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

22. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

23. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 30 січня 1996 року та Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира

АДРЕСА_3 належала на праві спільної часткової власності в рівних долях (по 1/2 частині) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які з 04 жовтня 1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

25. Згідно з договором дарування від 24 листопада 2012 року,

посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. та зареєстрованим в реєстрі за №5692, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подарували ОСОБА_2 належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_3 .

26. Таким чином, кожен із співвласників розпорядився своєю часткою квартири на власний розсуд.

27. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

28 . У період з грудня 2012 року по квітень 2016 року ОСОБА_1 здійснювала оплату комунальних послуг та телекомунікаційних послуг та отримувала відповідну державну субсидію на їх оплату.

29. 17 червня 2014 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Укртелеком» договір про надання телекомунікаційних послуг.

30. Тобто, після укладення оспореного правочину позивач продовжувала проживати в квартирі та нести затрати по її у триманню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

31. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

32. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

33. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

34. Предметом спору, у справі, яка переглядається, є визнання недійсним договору дарування квартири з підстав установлених статтею 229 ЦК України.

35. Суд вважає доведеним що при укладенні оспореного договору дарування, позивач помилялася щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, так як неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання передаючи належну їй частину квартиру відповідачу.

36. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

37. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

38. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

39. Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

40. Статтею 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

41. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

42. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

43. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати у спірному будинку після укладення договору дарування.

44. Наявність чи відсутність помилки під час укладення договору дарування, суд має визначати не тільки за фактом його укладення, а й за такими обставинами, як наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній частині будинку після укладення договору купівлі-продажу.

45. У ході судового розгляду судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою похилого віку, на момент укладення оспореного договору її вік становив 81 рік. Позивач постійно проживала у спірній квартирі, у тому числі після укладення договору, тобто фактичної передачі цієї квартири відповідачу не здійснено, іншого житла вона не має. В родинних відносинах з відповідачем не знаходиться.

46. Письмових доказів на підтвердження того, що за життя ОСОБА_3 ставив під сумнів вільність волевиявлення при укладенні ним вищевказаного договору дарування та вчинення ним даного правочину під впливом помилки, матеріали справи не містять.

47. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в установленому законом порядку про оспорення договору дарування від 24 листопада 2012 року за життя не звертався.

48. Встановивши вказані вище фактичні обставини, оцінивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні усіх обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір дарування не був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, оскільки після підписання договору ОСОБА_1 залишилася проживати у спірному приміщення, сплачує комунальні платежі, користується державною субсидією.

49. Таким чином, укладаючи договір, ОСОБА_1 не мала наміру та волевиявлення на відчуження належної їй частки квартири, яка була її єдиним житлом, у якій проживає, що свідчить про укладення договору дарування під впливом помилки.

50. Отже, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

51. Посилання апеляційного суду на рукописний текст проекту договору довічного утримання, виконаний ОСОБА_3 , у повній мірі не свідчить про відсутність у нього волевиявлення на укладення договору дарування. ОСОБА_3 за життя не ставив питання про визнання договору дарування недійсним.

52. Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону.

53. З матеріалів справи вбачається, що суди дійшли висновку щодо поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності та його поновлення.

54. Так, ОСОБА_1 з цим позовом звернулась 01 листопада 2016 року, оспорений договір дарування укладений 24 листопада 2012 року. При розгляду справи суди встановили що дарувальнику ОСОБА_1 копія договору не вручалась.

55. Доводи позивача щодо її обізнаності про укладення саме договору дарування, не договору довічного утримання їй стало відомо серпні 2016 року зі слів відповідача матеріалами справи не спростовується.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

56. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

57. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Щодо судових витрат

58. Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

59. Ураховуючи часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції,

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 551,20 грн судового збору за подачу касаційної скарги, що є пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Постанову апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2018 року скасувати, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області

від 25 травня 2017 року залишити в силі.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 551,20 грн на відшкодування судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська