Головуючий у 1 інстанції Капітонов В.І.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Биліни Т.І., Баркова В.М.

секретар Сидельнікова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04 березня 2019 року у цивільній справі № 242/2327/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, зустрічну позовну заява ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» 16.05.2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке в подальшому перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №175/3664-КР3663, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 28467,00 доларів США. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити неустойку та інші платежі в сумі, у строки та на умовах, що передбачені договором і графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит. У забезпечення виконання зобов`язань між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №3663-П від 01.08.2008 року. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 16.03.2018 р. має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 10106,99 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 6828,34 доларів США, заборгованості за відсотками - 3278,65 доларів США. Просить суд стягнути солідно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе обов`язків по виконанню умов договору, в розмірі 10106,99 доларів США та судовий збір.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог, звернулися із зустрічним позовом про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, в якому зазначили, що позивачем за первісним позовом порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ОСОБА_1 за кредитним договором №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року продовжували нараховувати відсотки за користування кредитом з моменту настання обставин непереробної сили та до теперішнього часу. ОСОБА_2 не повідомлялось про настання обставин викладених у п.2.1.1.84, п. 3.3.1, п. 3.3.2 і п. 5.1 Договору поруки. Крім того, зазначали, що відносно ОСОБА_2 , при укладенні договору поруки не витримана процедура укладання договору в частині надання інформації про об`єм відповідальності поручителя на момент укладання договору як в доларах СЩА так і в гривнях - національної валюти. Так на момент укладання договору вартість долара США становила 4,8 грн. за 1 долар США на момент настання обставин не переробної сили вартість долара США становила 10,99 грн. за 1 долар США, на момент пред`явлення позову вартість долара США складає 26,8 грн. за 1 долар США. Вважає, що ОСОБА_2 не давала згоди нести відповідальність за різницю у збільшенні відповідальності в сумі 762915,6 грн. Також, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 зазначала, що позивачем за первісним позовом не пред`явлено вимоги до поручителя у термін визначений ст.559 ЦК України та у неї як поручителя змінився обсяг зобов`язання без її згоди. Позивачі за зустрічним позовом вважають, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача. Просили суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, в якому зазначила, що позивачем за первісним позовом не дотримано вимоги ст. 559 ЦК України та не пред`явлено вимоги у передбачений законом строк. Також, у зв`язку із збільшенням вартості долара США збільшився обсяг її відповідальності. Просила суд визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 04 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», , що розташований за адресою: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МФО 300023, р/р НОМЕР_3 , суму заборгованості за кредитним договором №175/3664 - КР3663 за травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року і серпень 2015 року у розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) доларів США 88 центів, яка складається з наступного:

- 552 (п`ятсот п`ятдесят два) долари США 86 центи - заборгованість за кредитом;

- 98 (дев`яносто вісім) доларів США 02 центи - заборгованість за відсотками.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим задоволено.

Визнано договір поруки №3663-П, укладений 01 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 , припиненим.

З даним рішенням не погодився позивач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно зясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог банку і в частині припинення поруки та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони до суду не з`явилися, повідомлені про час і місце судового засідання судовими повістками і телефонограммами, які зареєстровані в журналі телефонограмм за № 1357, № 1358, № 1359.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задовлення апеляційну скаргу з наступних підстав.

Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася.

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом правильно встановлено, що 01.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке в подальшому перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №175/3664-КР3663, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 28467,00 доларів США із сплатою 11,6 процентів річних та кінцевим терміном погашення 01.08.2015 року за встановленим графіком платежів.

Те, що відповідач отримав кошти від АКБ «Укрсоцбанк» підтверджує зава на видачу готівки №482-01 від 01.08.2008 року. Також, даний факт сторони не оспорювали.

30.04.2014 року до кредитного договору №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року внесено зміни, шляхом укладання між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 договору про внесення змін №1 та №2.

Згідно із внесеними змінами сторони домовились про те, що сплата залишку заборгованості за кредитом здійснюється за новим графіком із кінцевим терміном погашення до 01.08.2015 року.

Відповідач в свою чергу зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені Договором повернути кредит, виплатити банку проценті за користування кредитом та інші передбачені договором платежі.

Відповідач ОСОБА_1 порушив зобов`язання за кредитним договором і станом на 16.03.2018 р. має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 10106,99 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 6828,34 доларів США, заборгованості за відсотками - 3278,65 доларів США, що підтверджено відповідним розрахунком заборгованості.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд правильно взяв до уваги представлений позивачем розрахунок суми заборгованості по тілу кредиту, що утворилася у відповідача.

Що стосується нарахованих відсотків, то суд також правильно взяв до уваги Додаток №1 до Договору про внесення змін №2 до Договору кредиту №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, в якому зазначено заборгованість по процентам у розмірі 318,43 доларів США, яку визначено до сплати окремими платежами до 01.08.2015 року, тобто до строку закінчення виконання зобов`язання.

Разом з тим, суд правильно врахував посилання відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо пропуску позивачем строку давності та дійшов правильного висновку щодо необхідності застосувати наслідки пропуску цього строку виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено кредитний договір №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року та 30.04.2014 року укладено Договір про внесення змін №1 і №2, згідно яких встановлено як строк дії договору - до остаточного виконання прийнятих на себе зобов`язань (п. 7.6 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 01.08.2015 року (п.п. 1.1кредитного договору та п. 3.2 договору про внесення змін №2).

Строки виконання зобов`язання зі щомісячним погашенням платежів змінено Договором про внесення змін №2 від 30.04.2014 року (п.3.1, 3.2, 3.3), а саме:

-заборгованість за кредитом в сумі 2156,32 долари США до 30.04.2014 року;

-заборгованість за кредитом в сумі 2156,32 долари США до 27.06.2014 року;

-заборгованість за кредитом в сумі 2875,09 долари США до 29.07.2014 року;

-заборгованість за кредитом в сумі 1796,93 долари США здійснюється за графіком до 10 числа кожного місяця, починаючи з серпня 2014 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 01.08.2015 року;

-заборгованості по процентам здійснюється за графіком до 10 числа кожного місяця, починаючи з серпня 2014 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 01.08.2015 року.

Перевіряючи доводи відповідача в частині застосування норм закону щодо позовної давності, суд правильно встановив, що сторонами погоджено як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 01.08.2015 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Тому, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Такий висновок роз`яснено у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/212 (провадження №14-10 цс18).

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, але погодили термін щомісячного виконання зобов`язання.

Судом правильно встановлено, що 01.08.2008 року сторони уклали кредитний договір та 30.04.2014 року внесли до нього зміни, за умовами якого відповідач отримав кредит із терміном повернення до 01.08.2015 року включно.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач ОСОБА_1 мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 10 числа кожного місяця кошти, за наступним графіком, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 2156,32 долари США до 30.04.2014 року; заборгованість за кредитом в сумі 2156,32 долари США до 27.06.2014 року; заборгованість за кредитом в сумі 2875,09 долари США до 29.07.2014 року; заборгованість за кредитом в сумі 1796,93 долари США здійснюється за графіком до 10 числа кожного місяця, починаючи з серпня 2014 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 01.08.2015 року, заборгованості по процентам здійснюється за графіком до 10 числа кожного місяця, починаючи з серпня 2014 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 01.08.2015 року. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання за окремими платежами.

Останній щомісячний платіж по погашенню сум заборгованості по кредиту та нарахованих процентів за кредитом відповідачем здійснено 30.04.2014 року, кінцевий термін повернення зобов`язань встановлено до 01.08.2015 року, порядок повернення коштів встановлено графіком, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами закінчується 01.08.2018 року, в той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся до суду 27.04.2019 року (відповідно штампу поштового відправлення на конверті).

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку, що з урахуванням строків позовної давності з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом за червень 2015 року в розмірі 138,23 долари США, за липень 2015 року в розмірі 138,23 долари США, за серпень 2015 року в розмірі 138,17 доларів США, та заборгованість за процентами за червень 2015 року в розмірі 24,49 доларів США, за липень 2015 року в розмірі 24,49 доларів США, за серпень 2015 року в розмірі 24,55 долари США, а тому позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають частковому задоволенню.

Суд також правильно взяв до уваги посилання ОСОБА_1 на Закон України «Про боротьбу з тероризмом» Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, згідно якого розпочато антитерористичну операцію, та той факт що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровані у м. Авдіївка Донецької області, тобто населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція.

Разом з тим, зазначені норми не звільняють від нарахування процентів та кредитними зобов`язаннями. Положенням статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. введено мораторій лише на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями.

Крім того, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виконано вимоги п. 5.2 Договору суду не надано.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 01 серпня 2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Законом України «Про захист прав споживачів» визначено умови договорів, що обмежують права споживача та можуть бути визнані судом недійсними.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Умови договору, які на думку позивача за зустрічним позовом є несправедливими, зазначено:

- установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

- надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

Разом з тим, на підтвердження даних обставин позивачами за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів.

Суд правильно встановив, що предметом розгляду зустрічного позову є визнання недійсним споживчого кредиту №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1

Суд дійшов правильного висновку, що обставини на які посилається ОСОБА_2 , не можуть бути підставою для визнання недійсним договору споживчого кредиту №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 тому, що дані обставини стосуються виконання договору поруки №3663-П укладеного 01.08.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 і вони є підставою для вирішення питання про припинення поруки відповідно до ст. 559 ЦК України.

Інших належних та допустимих доказів того, що умови кредитного договору №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року є несправедливими позивачами за зустрічним позовом не надано.

Крім того, суд правильно врахував, що укладаючи Договір №1 і №2 у 2014 році про внесення змін до кредитного договору №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, ОСОБА_1 погодився із умовами договору та внесеними змінами.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на відсутність ліценції банку для надання споживчого кредиту в іноземній валюті, суд правльно взяв до уваги пояснення представника ПАТ «Укрсоцбанк», що відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже Акціонерний - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті.

З огляду на викладене, з наданих позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 доказів, суд дійшов правильного висновку, що зустрічний позов про визнання недійсним договору споживчого кредиту №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, суд правильно врахував, що відповідно до частини першої статті 553 ЦК України (в редакції на час укладання договору поруки №3663-П від 01.08.2008 року) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції на час укладання договору поруки №3663-П від 01.08.2008 року) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Тобто порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Судом правильно встановлено, що під час укладання кредитного договору між ОСОБА_1 і АКБ «Укрсоцбанк» 01.08.2008 року, з метою забезпечення зобов`язання між ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки №175/3664-КР3663.

Відповідно до пункту 5.2 Договору поруки порука припиняється лише у разі належного виконання кредитного договору. Проте ця умова договору поруки не встановлює у розумінні статті 251 ЦК України строк, зі спливом якого порука припиняється.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, ОСОБА_2 посилалась на те, що позивачем за первісним позовом не виконано вимоги ст.. 559 ЦК України, не пред`явлено вимоги у передбачений законом строк та збільшився обсяг її відповідальності у зв`язку із збільшенням курсу долара США.

Пункт 1.1 Кредитного договору №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, без урахування внесених змін, передбачав, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 28467,00 доларів США зі сплатою 11.6 процентів річних з кінцевим терміном повернення 01.08.2015 року.

Згідно із п. 1.1.1. Кредитного договору №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, без урахування внесених змін, погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно 10 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування кредитом в сумі 496,45 доларів США - «Ануїтетний платіж».

Тобто, кредитним договором №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року (без урахування внесених змін) визначений строк виконання основного зобов`язання, шляхом встановлення графіку платежів, а саме щомісячно 10 числа в сумі 496,45 доларів США до 01.08.2015 року.

30.04.2014 року до кредитного договору було внесено зміни шляхом укладання відповідного договору №1 і №2 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , згідно з п. 3.1 і п. 3.2 визначено новий графік погашення залишку заборгованості із кінцевим терміном погашення до 01.08.2015 року.

Разом з тим, під час укладання Договорів №1 і №2 про внесення змін до кредитного договору №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, відповідні зміни не були внесені до договору поруки укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2

Пункт 2.3 Договору поруки від 01.08.2008 року передбачає, що у разі збільшення забезпеченого порукою зобов`язання без внесення змін до цього Договору, порука зберігається, а поручитель відповідає перед кредитором лише частково в обсязі, визначеному в п. 2.1 цього Договору.

Даний договір узгоджено сторонами, про що свідчать їх підписи.

Тобто, незважаючи на збільшення забезпеченого порукою зобов`язання поручитель відповідає перед кредитором лише в обсязі, визначеному у п. 2.1 цього Договору, який передбачає сплату заборгованості за графіком погашення щомісячно до 10 числа у розмірі 496,45 доларів США, а останній платіж у розмірі 496,57 доларів США до 01.08.2015 року.

Суд правильно не погодився з посиланням ОСОБА_2 , як на підставу припинення договору поруки на підвищення курсу валюти, яка підлягає сплаті за кредитним договором, що призвело до збільшення відповідальності за договором, оскільки умови договору кредиту та договору поруки передбачали повернення коштів у валюті кредиту, тобто у доларах США. (п. 2.6 кредитним договором №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року, п.2.1.1 Договору поруки) та сторони погодились на ці умови.

Що стосується посилання ОСОБА_2 , як на підставу припинення договору поруки, на закінчення строків визначених ст. 559 ЦК України, суд правильно враховує , що за умовами договору поруки, укладеного 01.08.2008 року між ОСОБА_2 і АКБ «Укрсоцбанк», поручитель відповідає перед кредитором лише в обсязі, визначеному у п. 2.1 цього Договору, який передбачає сплату заборгованості за графіком погашення щомісячно до 10 числа у розмірі 496,45 доларів США, а останній платіж у розмірі 496,57 доларів США до 01.08.2015 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем ОСОБА_1 здійснено 30.04.2014 року, останній платіж за договором повинен бути сплачений відповідачем ОСОБА_1 до 01.08.2015 року, позивач звернувся до суду із відповідним позовом 27.04.2018 року.

З огляду на це необхідно застосовувати припис частини четвертої статті 559 ЦК України(в редакції на час укладання договору поруки №3663-П від 01.08.2008 року) про припинення поруки, який визначає, що у разі, якщо у договорі не встановлений строк її дії і якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Після спливу строку виконання основного зобов`язання у позивача виникло право протягом наступних шести місяців пред`явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов`язання боржника. І після спливу цих шести місяців порука припиняється.

Як вбачається з умов кредитного договору №175/3664-КР3663 від 01.08.2008 року боржник повинен був здійснити останній платіж до 01.08.2015 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час укладання договору поруки №3663-П від 01.08.2008 року) шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час укладання договору поруки №3663-П від 01.08.2008 року) слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

Відповідно закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим підлягає задоволенню тому, що сплив шести місячний термін з 01.08.2015 року, а ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся із даним позовом пред`явивши вимоги про стягнення заборгованості за кредитом до поручителя лише 27.04.2018 року.

З урахуванням того, що судом визнано договір поруки №3663-П, укладений 01 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 , припиненим, через сплив строку передбаченого ст..559 ЦК України, суд також дійшов правильного висновку, що позовні вимоги за первісним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом з відповідача ОСОБА_2 , як з поручителя задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді

Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2019 року.

Суддя.