ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2019 року

м. Харків

справа № 640/8947/17

провадження №22-ц/818/2880/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року, постановлене під головуванням судді Губської Я.В., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 17 207,10 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 207,10 грн., а також судові витрати у розмірі 1600 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що оскаржуване заочне рішення було ухвалено за відсутності відповідача, що позбавило його можливості надати свої заперечення щодо позовних вимог. Також позивачем надані докази, які є неналежними і не допустимими та не доводять факт укладання кредитного договору сторін. Крім того представник відповідача зазначає, що позивачем було пропущений строк позовної давності, а саме: з наданих розрахунків заборгованості вбачається, що усі платежі були здійснені шляхом автоматичного списання коштів, а не боржником. В той час, коли останній платіж здійснений особисто відповідачем був 14 листопада 2011 року, тому строк позовної давності у спірних правовідносинах сплинув.

Представником Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Левицькою Аллою Валентинівною було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 5 123,41 грн., з яких: 2 358,49 грн. - заборгованість за кредитом, 2 044,76 грн. - заборгованість за відсотками та штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 220,16 грн. - штраф (процентна складова).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що між сторонами наявні кредитні правовідносини, зобов`язання за якими відповідач належним чином не виконав, тому наявні підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 14.11.2011 року у розмірі 17 207,10 грн.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

Судом встановлено, що 14 листопада 2011 року, підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6).

Згідно з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» встановлено базові відсоткові ставки (а.с.7).

Станом на 30 квітня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 14.11.2011 року становить 17 207,10 грн., з яких:

- 2 358,49 грн. - заборгованість за кредитом;

-13 553,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-795,58 грн. - штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконала, тому наявні підстави для стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами).

Укладення між банком та відповідачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають договір банківського обслуговування.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 14.11.2011 року було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

З довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 07 лютого 2019 року вбачається, що відповідачка згідно кредитного договору від 14.11.2011 року отримала картку: НОМЕР_1 , зі строком дії до останнього дня 07.2015 року (а.с.100).

Після укладення кредитного договору відповідачка користувався карткою, поповнювала картковий рахунок (а.с.4-5).

Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідачка не заявляла.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать про те, що станом на 30 квітня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 14.11.2011 року становить 17 207,10 грн., з яких:

- 2 358,49 грн. - заборгованість за кредитом;

-13 553,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-795,58 грн. - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про те, що відповідачем не виконані зобов`язання за кредитним договором від 14.11.2011 року, тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним договором.

Проте колегія суддів не може погодитись із сумою стягнутої заборгованості.

Відповідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що розмір процентів за користування кредитом за період з 31.05.2014 року по 31 липня 2015 року становить 2044,76 грн., а розмір штрафів становить: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 220,16 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи строк дії картки, колегія суддів вважає, що заборгованість по процентам за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача у розмірі 2 044,76 грн., а розмір штрафу процентної складової 220,16 грн.

Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на те, що справа розглянута без належного повідомлення відповідачки, - не приймається до уваги колегією суддів, оскільки за адресою місця реєстрації відповідачки направлялися повідомлення про розгляд справи за вищевказаним позовом, які поверталися до суду як не вручені за закінченням терміну зберігання. При цьому нормами цивільного-процесуального законодавства передбачені розумні строки розгляду справи. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Доводи відповідача про недоведеність позовних вимог також спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 виникли права і обов`язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах. Відповідачка користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення кредиту, що стверджується наданим банком розрахунком.(а.с. 4-5).

Клопотання ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Судом встановлено, що 14 листопада 2011 року відповідачу було відкрито картковий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» та видано кредитну картку «Універсальна» зі строком дії до 07/15.

Строк дії картки встановлено до останнього дня липня 2015 року, вказана картка не продовжувалась шляхом надання відповідачу нової кредитної картки. А з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду у червні 2017 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущений.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року слід змінити в частині розміру стягнення заборгованості за кредитним договором та розміру стягнення судового збору. Стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» підлягає заборгованість за кредитним договором від 14.11.2011 року в розмірі 5 123,41 грн., з яких: 2 358,49 грн. - заборгованість за кредитом, 2 044,76 грн. - заборгованість за відсотками та штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 220,16 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, тому зміні підлягає і розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено на 29,8%. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 476,80 грн. (29,8% від 1600 грн.). Тоді як апеляційна скарга відповідача задоволена на 70,2%, тому з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1 684,80 грн. (70,2% від 2400 грн.).

Разом з тим пункт 10 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 208 грн. (1684,80 грн. - 476,80 грн.).

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2017 року - змінити в частині розміру стягнення заборгованості за кредитним договором та розміру стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14.11.2011 року в розмірі 5 123,41 грн., з яких: 2 358,49 грн. - заборгованість за кредитом, 2 044,76 грн. - заборгованість за відсотками та штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 220,16 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 208 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук