Справа № 539/1241/19
Провадження № 2/539/621/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
13 червня 2019 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області
В складі: головуючого судді Гудкова С.В.
з участю секретаря Шрейтер С.О.
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат по договору позики,-
В С Т А Н О В И В :
Позивачка ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат по договору позики, мотивуючи тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 27.03.2018 року по цивільній справі №539/249/18 її позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу було задоволено та стягнуто 263043,90 гривень. Вказане рішення набрало законної сили.
На підставі вищевказаного рішення було видано виконавчий лист, який направлений нею до виконавчої служби.
В ході виконавчого провадження їй було перераховано кошти в сумі 9320,68 гривень, яка є мізерною у порівнянні з основною сумою боргу.
У добровільному порядку ОСОБА_3 відмовляється сплатити їй кошти, які залишились.
В судовому засіданні представник позивачки адвокат Лисенко А.Ф. вимоги позову підтримав, прохає задовольнити. Також прохає стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати за надання юридичної допомоги та сплату судового збору.
Відповідач ОСОБА_3 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчать розписки в матеріалах справи, в судове засідання двічі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
13.06.2019 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи, згідно ст.280 ЦПК України, оскільки вважає що маються підстави для проведення заочного розгляду справи.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали та докази справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи…Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень…Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи…Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях… Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно вимог ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваними судом.
На підставі вищевказаного рішення суду у Лубенському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження №56328562, щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , станом на 12.02.2019 року по із загальної суми заборгованості перераховано 9320 гривень 68 копійок (а.с.9).
Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Із змісту ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк на в порядку встановленому договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отримавши кошти в борг, позичальник ОСОБА_3 свої зобов`язання не виконав, оскільки в обумовлений у договорі строк кошти, взяті у борг, не повернув.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).
Розрахунок інфляційних втрат за період прострочення здійснений позивачкою не спростований відповідачем, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки (а.с.5).
Крім цього, позивачкою також було надано розрахунок 3% річних від простроченої заборгованості, і, відповідно, прохає стягнути з відповідача на її користь 7201 гривню 02 копійку (а.с.4).
Згідно ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 7201 гривню 02 копійку 3% річних від простроченої суми заборгованості.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позивачкою ОСОБА_2 при подачі до суду матеріалів позову було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок (а.с.1).
Крім цього, представником позивача було надано розрахунок виконаних ним робіт по наданню юридичної допомоги в сумі 4000 гривень.
Суд вважає суму витрат співмірною, зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, докази виконаних робіт подані вчасно, до закінчення судових дебатів, а тому вищезазначені судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивачки.
На підставі викладеного та керуючись 12, 19, 76, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 627, 631, 1048,1050,1054 ЦК України,-
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат по договору позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок та витрати на надання юридичної допомоги в сумі 4000 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Текст повного судового рішення виготовлено та підписано 19.06.2019 року.
Суддя Лубенського
міськрайонного суду С.В.Гудков