Справа № 522/9024/18
Провадження № 2/522/4314/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Вадуцкої В. І.,

розглянувши у судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку у розмірі 27 784, 79 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 1500, 00 грн. та судовий збір у розмірі 1 057, 20 грн..

В обґрунтування позову посилався на те, що у вечері 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 припаркувала свій автомобіль «Форд», модель «Фокус», 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , біля свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Одеса, вул. Сегедська, 11. 01 березня 2018 року на її транспортний засіб впав козирок балкону квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач ОСОБА_3 .. Посилалась на те, що унаслідок падіння козирку балкону її автомобілю були завдані значні пошкодження, на підтвердження яких долучила фотографії. Вказувала, що вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозиціями вирішити дане питання мирним шляхом, проте добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач не бажає. Зазначила, що 01.03.2018 року вона звернулась до Шевченківського відділу поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована за номер ЖЄО №3744 від 01.03.2018 року згідно талону-повідомлення №025960. 29 березня 2018 року нею було отримано відповідь за №36/1-3744, в якій зазначено, що з гр.. ОСОБА_3 проведена бесіда профілактичного характеру та по спірним питанням матеріального характеру рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, №119/03-18, складеного 12 березня 2019 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 55 380, 72 грн., вартість матеріального збитку 27 784, 79 грн.. За викладених обставин позивачка звернулась до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 07.06.2018 року справу її прийнято до провадження та ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.07.2018 року.

Ухвалою суду від 11.06.2018 року було залишено без задоволення клопотання позивачки про забезпечення позову.

17.07.2018 року розгляд справи був відкладений на 17.09.2018 року у зв`язку з неявкою відповідача. 17.09.2018 року розгляд справи був відкладений на 12.11.2018 року з наданням відповідачу строк два тижні на подання відзиву на позов.

28.09.2018 року до суду надійшов відзив на позов, згідно якого ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення (а.с.62-65). Посилався на те, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявності його вини у завдані збитків та пошкодження автомобіля. З фотокарток, наданих позивачкою, не вбачається, де саме був припаркований автомобіль, не підтверджується, що саме 01.03.2018 року було пошкоджено автомобіль, а не в будь-який інший час та при іншій ситуації (як наприклад унаслідок хуліганських дій третіх осіб). Позивачкою не надано жодного акту про нанесення матеріального збитку, саме унаслідок падіння козирку балкону та з вини відповідача, внаслідок неналежного утримання ним свого майна. Посилався на те, що позивачка порушила правила вимоги благоустрою м. Одеси, оскільки її транспортний засіб був припаркований поза межами відведеного місця для паркування. За викладених обставин просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 12.11.2018 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 30.01.2019 року.

30.01.2019р. розгляд справи був відкладений на 24.04.2019р. у зв`язку з неявкою сторін. 24 квітня 2019 року розгляд справи був відкладений на 18.06.2019 року у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

У судове засідання 18.06.2019 року сторони не з`явились, були сповіщені про та час місце розгляду справи належним чином. 23.04.2019 року на електронну адресу суду позивачка направила заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_4 (по ордеру серії ОД №032946 від 24.09.2018 року) також надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності.

Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України, з урахуванням строків розгляду справи, суд ухвалив проводити судове засідання у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 21.06.2019 року.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , є власником транспортного засобу, макри «Форд», модель «Фокус», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 24.02.2017 року.

01 березня 2018 року на вказаний транспортний засіб, припарковий біля будинку №11 АДРЕСА_3 вул. АДРЕСА_4 у м. Одесі, в якому мешкає позивачка, впав козирок балкону квартири АДРЕСА_5 , власником якого є відповідач ОСОБА_3 ..

Факт завдання шкоди транспортному засобу позивачки підтверджується наданими нею до позову фотокартками (а.с.33-35) та не спростований відповідачем.

За цим фактом позивачка того ж дня, 01.03.2018 року, звернулась із відповідною заявою до Шевченківського відділу поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована за номер ЖЄО №3744 від 01.03.2018 року згідно талону-повідомлення №025960.

Як вбачається із відповіді Шевченківського відділу поліції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 29 березня 2018 року за №36/1-3744, у ході перевірки слідчим ознак кримінального правопорушення не виявлено; із гр.. ОСОБА_3 проведена бесіда профілактичного характеру та роз`яснено позиваці, що по спірним питанням матеріального характеру рекомендовано звернутись до суду (а.с.32).

Окрім того, згідно відповіді начальника відділу поліції від 29.03.2018 року, при опитуванні гр.. ОСОБА_5 , власника квартири АДРЕСА_5 , було встановлено, що даний віконний козирок впав у результаті погодних умов із-за сильного снігопаду.

Вирішуючи спір суд виходять із наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову передбачені нормами статей 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України (ред. 1963 року) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для настання деліктної відповідальності за статтею 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує принцип поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства.

За розглядом справи суд вбачає, що факт завдання збитків майну позивачки, а саме пошкодження 01.03.2018 року її автомобіля «Форд», модель «Фокус», не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

Посилання ж сторони відповідача у поданому ним відзиві на те, що позивачкою не доведено, що шкода завдана саме внаслідок падіння козирку, суд вважає неспроможним, оскільки спростовується фотокартками, а також листом Шевченківського відділення поліції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 29.03.2019 року, згідно якого при опитування відповідач не заперечував факт падіння козирка.

Також суд не приймає до уваги твердження відповідача як на підставу для відмова у задоволенні позову те, що про факт пошкодження автомобіля позивачки не було складено відповідного акту, оскільки з приводу даної події позивачка звернулась до відповідного відділу поліції, у зв`язку з чим є відповіді щодо встановлення даного факту.

Отже, відповідачем факт завдання збитків майну позивачці належним чином не спростовано.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, №119/03-18, складеного 12 березня 2019 року оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля «Форд», модель «Фокус», складає 55 380, 72 грн., вартість матеріального збитку 27 784, 79 грн. (а.с.9-29).

За послуги з проведення відповідної оцінки позивачка сплатила кошти у розмірі 1500 грн., що підтверджується копіює платіжного доручення від 02.03.2018 року (а.с.30).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Окрім того, відповідач не довів наявність будь-яких дорожніх знаків, які забороняють стоянку автомобілів на місці, де було припарковано автомобіль позивача.

Відповідно до положень ч.2 ст. 382 Цивільного кодексу України та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», земельна ділянка, на якій розташований багатоповерховий будинок, відносяться до спільного майна співвласників багатоквартирного будинку.

Прибудинкова територія територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

У Цивільному кодексі України зазначено: усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. (ч.2 ст.382 ЦКУ).

Таким чином, позивач мала право користуватися прибудинковою територією для розміщення належного їй на праві власності автомобіля.

Окрім того, порушення позивачкою правил розміщення транспортного засобу не є підставою для звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

За подання даного позову позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (квитанції ПН 2655 від 22.05.2019 року (а.с.34), також позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 352, 40 грн. (квитанція ПН 2658 від 22.05.2019 року (а.с.38).

Оскільки у задоволенні заяви про забезпечення позову судом згідно ухвали суду від 11.06.2018 року було відмовлено, отже і підстав для стягнення з відповідача даних судових витрат суд не вбачає.

У свою чергу, на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 704, 80 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.15-16, 22, 1166, 1192 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 43, 49, 64, 76, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 210, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України; суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_7 ) про стягнення матеріального збитку задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 27 784, 79 грн. (двадцять сім тисяч сімсот вісімдесят чотири гривень 79 копійок) та витрати за проведення оцінки збитків у сумі 1500, 00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

Стягнути із ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) судовий збір у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривень 80 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Приморського районного суду м. Одеси протягом 30 днів (ст.ст. 354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 21.06.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.