ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1170/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю представника відповідача Москалюк С.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/24160/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2019 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 27 вересня 2011 року отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» (тепер- АТ КБ «ПриватБанк») платіжну картку з відкриттям кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 3000 грн. У заяві-анкеті не був зазначений розмір відсотків за користування кредитними коштами. Згідно з Тарифами банку відсоткова ставка складала 3% на місяць. Банком зазначалося, що базова ставка є меншою 30% на рік. Не підписував ніякого кредитного договору про надання кредитної лінії, Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач не повідомив його про умови кредитування, про реальну сукупну вартість кредиту, не надав усю належну інформацію про споживче кредитування, чим ввів в оману. Одночасне нарахування пені і штрафу відповідно до Умов та правил є незаконним. Про порушення свого права дізнався у 2017 році у справі за позовом банку про стягнення заборгованості.

Тому, позивач просив визнати недійсним кредитний договір у формі анкети-заяви, укладений 27 вересня 2011 року між ним і АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2019 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги, що він не підписував ніякого кредитного договору, Умов та правил надання банківських послуг. Безпідставно відхилено його клопотання про витребування документів та передачу справи на розгляд до Полтавського районного суду Полтавської області. Суд не врахував те, що він не був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, процентною ставкою, штрафними санкціями.

У відзиві відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення та відповідність укладеного між сторонами договору вимогам ЦК України.

У засіданні апеляційного суду представник відповідача визнала апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Позивач подав клопотання від 18 червня 2019 року про розгляд справи за його відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 27 вересня 2011 року ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір, згідно з умовами якого позивачеві відкрито кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 3000 грн зі сплатою трьох відсотків на місяць за користування кредитними коштами.

Відмову в задоволенні позову суд першої інстанції мотивував безпідставністю позовних вимог. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам і вимогам закону.

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони і цей документ (документи) ними підписаний.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману

щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним (ч. 1 ст. 230 ЦК України).

Під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Положеннями ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору, визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей ніж ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний.

Факт наявності між сторонами кредитних правовідносин підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається із змісту копії анкети-заяви від 27 вересня 2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» (а.с.10), позивач своїм підписом засвідчив, що він ознайомився із запропонованими відповідачем Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку та згідний, що анкета-заява разом із ними складає договір про надання банківських послуг.

Розмір кредиту (3000 грн) і процентна ставка (3% на місяць) за користування кредитними коштами позивачеві відомі, на що він посилається у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Факт отримання кредитної картки із встановленим кредитним лімітом у розмірі 3000 грн та строком повернення, що відповідає терміну дії кредитної картки, ОСОБА_1 не заперечує.

Підписання позивачем анкети-заяви свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов кредитного договору та відповідає вимогам щодо письмової форми договору, визначеним у ст.ст. 207, 634, 639, 1055 ЦК України.

Із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2011 року (а.с.11), слідує, що позивач користувався кредитними коштами.

Отже, сторонами у письмовій формі була досягнута згода щодо усіх істотних умов договору та вчинені дії на його виконання.

Установивши, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам законодавства, передбаченим для такого виду правочину, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в позові.

З урахуванням наведеного вище, безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не підписання ним кредитного договору.

Належних і допустимих доказів про те, що сторонами виконуються інші умови кредитного договору, ніж ті, на які погодився позивач при його укладенні, зокрема щодо процентної ставки за кредитом, позивачем не надано.

Тому, не можуть бути взяті до уваги посилання в апеляційній скарзі на не повідомлення відповідачем усіх істотних умов кредитного договору та введення в оману при його укладенні, як підстава для визнання договору недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до аргументів незгоди позивача з розміром заборгованості за кредитом та правомірності її нарахування банком і підлягають відхиленню з огляду на те, що вимоги про стягнення заборгованості у цьому спорі не заявлялися і не були предметом судового розгляду.

Викладені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи про наявність підстав для відмови в позові з підстав спливу строку позовної давності, про який заявлено відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки в позові відмовлено за безпідставністю вимог.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності.

За відсутності встановлення порушення права особи сплив позовної давності, як самостійна чи додаткова підстава для відмови в позові, суперечитиме наведеним вимогам закону.

Разом з тим, викладені у відзиві відповідача твердження про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 червня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай