Постанова

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 187/586/16-ц

провадження № 61-23580св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Курилівська селищна рада Петриківського району Дніпропетровської області,

треті особи: Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі, Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року у складі судді Іщенко І. М. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Петриківському районі, Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,0471 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Курилівської селищної ради, КСТ «Берізка», яка належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності, зареєстрованого 03 червня 1998 року.

09 січня 2015 року він звернувся до нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину, проте постановою від 24 червня 2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки у нього відсутній Державний акт на право приватної власності, а виготовити дублікат неможливо, у зв`язку з тим, що тільки власник має право на його відновлення. Зазначив, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за його батьком, підтверджується листом відділу Держгеокадастру у Петриківському районі від 22 червня 2016 року.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0471 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Курилівської селищної ради у КСТ « Берізка ».

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів, що рішенням Курилівської селищної ради передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Курилівської селищної ради у КСТ «Берізка». Вказані обставини підтвердила голова садового товариства «Берізка» Кравчик Л. І. , пояснивши, що член товариства ОСОБА_4 за життя не приватизував земельну ділянку № НОМЕР_1 , а тільки користувався нею і в 2012 році написав заяву про передачу в користування вказаної ділянки члену товариства ОСОБА_2 , яка користується нею до цього часу.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не доведена належність спірної земельної ділянки на праві власності ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У квітні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку зареєстровано 03 червня 1998 року за № 413, що підтверджується належним чином завіреною копією виписки з «Книги обліку Державних актів на землю». У Петриківському відділенні поліції Новомосковського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області зареєстроване кримінальне провадження № 0000078 внесене до ЄДРДС 16 листопада 2016 року за частиною першою статті 366 КК України за фактом підроблення офіційних документів, а саме підроблення підпису ОСОБА_4 у заяві в якій він просить виключити його зі складу членів КСТ «Берізка». У кримінальному провадженні призначена судово- почеркознавча експертиза, згідно з висновком якої підпис на заяві від батька підроблений.

У червні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала додаткові документи до касаційної скарги.

У червні 2017 року на адресу суду надійшли заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу, згідно з якими в матеріалах цієї цивільної справи відсутні будь-які правовстановлюючі документі, які підтверджують право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку на час відкриття спадщини після його смерті.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданим 01 жовтня 2011 року, актовий запис від 15 березня 1973 року № 543 у книзі реєстрації народжень.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, повторно виданим 09 грудня 2014 року, за актовим записом № 821 складеним 14 липня 2014 року.

Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 804/2014 на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини.

09 січня 2015 року до державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від імені сина померлого ОСОБА_1

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 24 червня 2016 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право спадщину за законом на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0471 га розташованої в КСТ «Берізка» Курилівської сільради Петриківського району у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів.

Згідно з державним актом на право колективної власності на землю від 29 травня 1998 року КСТ « Берізка » на праві колективної власності належить земельна ділянка площею 6,7252 га для ведення колективного садівництва, що розташована в смт Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області. У додатку 1 до вказаного акта міститься список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, в який внесено дані ОСОБА_4

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4 , в якій він просить виключити його зі складу членів КСТ «Берізка» та переоформити земельну ділянку № НОМЕР_1 на ОСОБА_2 .

Згідно з випискою із протоколу від 10 листопада 2012 року № 133 засідання правління КСТ «Берізка», правління розглянуло заяву ОСОБА_4 та постановило переоформити ділянку № НОМЕР_1 у КСТ «Берізка» з ОСОБА_4 на його співмешканку - ОСОБА_2 .

Вказані обставини також встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, ухваленого за результатами розгляду позову ОСОБА_1 до громадської організації садівниче товариство «Березка» та ОСОБА_2 про визнання права власності.

Нормативно-правове обґрунтування

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України2004 року суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 рокувстановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів про те, що спірна земельна ділянка на час відкриття спадщини на праві власності належала ОСОБА_4 , суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідно до вимог статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

При цьому, судовим рішенням у справі № 187/640/15-ц, що набрало законної сили встановлено, що земельна ділянка площею 0,0471 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Курилівської селищної ради, КСТ «Берізка» у приватній власності не перебуває.

Твердження заявника про те, що почеркознавчою експертизою у кримінальній справі встановлено, що підпис у заяві ОСОБА_4 , у якій він просив виключити його зі складу членів КСТ «Берізка» та переоформити земельну ділянку № НОМЕР_1 на ОСОБА_2 не належить ОСОБА_4 , є безпідставними, такими, що не впливають на результат вирішення спору по суті, оскільки протокол від 10 листопада 2012 року № 133 засідання правління КСТ «Берізка», згідно з яким правління розглянуло заяву ОСОБА_4 та постановило переоформити ділянку № НОМЕР_1 у КСТ «Берізка» з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 є дійсним та ніким не оскаржений, а отже, з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0471 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Курилівської селищної ради, КСТ « Берізка » на час відкриття спадщини після його смерті, висновки судів попередніх інстанцій про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог є правильними.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії»), від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик