Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 308/8041/14

провадження № 61-21474св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Провідна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Провідна» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2016 року у складі судді Леміш О. М. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року у складі колегії суддів Джуги С. Д., Мацунича М. В., Кожух О. А.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна», страхова компанія, страховик), з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу у розмірі 11 274 грн.

Позов мотивовано тим, що 17 січня 2013 року о 09 год. 40 хв. на перехресті вул. Лучкая- пл. Корятовича в м. Ужгород водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Фольсваген транспортер», номерний знак НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з належним позивачу транспортним засобом «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) належний позивачу автомобіль зазнав механічні пошкодження.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у настанні вказаної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «Фольсваген транспортер», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «СК «Провідна» за полісом від 23 червня 2012 року обов`язкового страхування з лімітом відповідальності за заподіяну майну шкоду в розмірі 50 000 грн та франшизою у розмірі 500 грн, яку ця компанія не відшкодовує.

Позивач звернувся до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, додавши до неї всі документи, необхідні для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

Листом від 14 червня 2013 року страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що після вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивач не надав пошкоджений транспортний засіб для проведення огляду страховику, що унеможливлює встановлення розміру нанесеного матеріального збитку і відшкодування заподіяної йому шкоди.

Позивач вважає зазначене рішення страховика таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та порушує його майнові права, оскільки він своєчасно повідомив страховика про настання страхового випадку, вимушено самостійно обрав експерта і звернувся до нього з метою визначення розміру майнового збитку, заподіяного внаслідок настання ДТП. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження від 18 січня 2013 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 11 774,00 грн.

За таких обставин, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу страхове відшкодування.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_1 11 274 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що страховик неправомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, ПрАТ «СК «Провідна», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій було грубо проігноровано той факт, що з метою уникнення непорозумінь при врегулюванні збитків по заявленому ОСОБА_1 випадку, ПрАТ «СК «Провідна» надала останньому інформаціний лист про дії потерпілого, в якому визначаються необхідні документи, які потрібно подати страховику для прийняття рішення по події, та зазначалось про необхідність проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. Суди не звернули уваги на те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку страховика щодо надсилання потерпілим особам листів з вимогою про надання пошкодженого майна для огляду. Закон чітко визначає обов`язок саме потерпілих осіб (позивача) надати пошкоджене майно для огляду.

Обов`язок по збереженню пошкодженого транспортного засобу та надання такого пошкодженого транспортного засобу для огляду страховику покладається виключно на позивача, який таким обов`язком грубо знехтував, що в подальшому стало обгрунтованою підставою для відмови у виплаті страхового відшодування.

Суди попередніх інстанцій порушили положення статті 261 ЦК України та неправильно визначили початок перебігу строку позовної давності.

У разі виникнення у позивача права звернутися до суду після настання ДТП або після прийняття страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування він мав можливість протягом 3 (трьох) років звернутися до суду про стягнення страхового відшкодування, але цим правом не скористався, що є підставою для відмови у позові, оскільки про застосування позовної давності заявлено відповідачем.

Суди не дослідили, що відповідно до позовної заяви та доданих до неї додатків позивач не проводив ремонт свого пошкодженого транспортного засобу, а тому в такому випадку повинні застосовуватись положення та вимоги п.36.2. статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто при розрахунку розміру відшкодування суди повинні були вирахувати значення ПДВ на складові, що підлягають заміні у розмірі 20 відсотків.

Вказаний розрахунок можна було врахувати у випадку подання позивачем до ПрАТ «СК «Провідна» позовної заяви про стягнення страхового відшкодування у межах строків позовної давності, встановлених чинним законодавством, тобто протягом трьох років, однак позивач пропустив строки позовної давності та суди мали відомити у позові саме з цих підстав.

Також, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн, чим вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач таких вимог не заявляв, а відповідач заяву про збільшення позовних вимог не отримував.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції. Зупинено виконання оскаржуваних рішень до закінчення касаційного розгляду справи.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Відповідно до статті 3 Законуобов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Законустрахове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Установивши, що страховик 18 січня 2013 року отримав повідомлення про настання ДТП, яка мала місце 17 січня 2013 року, однак в порушення вимог пункту 34.2 статті 34 Закону не виконав встановленого цією нормою зобов`язання та не направив свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність самостійного обрання позивачем експерта з метою визначення розміру завданої йому шкоди, що відповідає цьому ж пункту Закону, а отже і обґрунтованість здійснення розрахунку страхового відшкодування, виходячи із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, визначеного у звіті автотоварознавчого дослідження від 18 січня 2013 року, отриманого позивачем.

Під час розгляду справи страховиком не доведено та судами не встановлено, що саме ненадання позивачем транспортного засобу для огляду страховику унеможливило встановлення останнім розміру матеріального збитку.

При цьому, судами встановлено, що саме відповідач після отримання повідомлення про настання ДТП у визначений законом строк не направив свого працівника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення розміру збитків, та матеріали справи не містять доказів звернення з вимогою надання для огляду пошкодженого транспортного засобу та ухилення позивача від виконання цих вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про необґрунтованість відмови страхової компанії у виплаті позивачу страхового відшкодування та наявність правових підстав для стягнення на його користь вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, визначеного у звіті автотоварознавчого дослідження від 18 січня 2013 року за вирахуванням франшизи.

Надаючи оцінку доводам відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності та наявність у зв`язку з цим підстав для відмови у позові, суди попередніх інстанції правильно виходили з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При відмові страховика у виплаті страхового відшкодування перебіг позовної давності починається з моменту такої відмови, коли очікуване право особи на задоволення своїх вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, було порушене і вона набула реальну можливість захистити своє право в судовому порядку.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного)

У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивач після настання ДТП своєчасно звернувся до страховика із заявою про виплату йому страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, що сталася з вини фізичної особи, з якою страховик уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а згідно листа від 14 червня 2013 року відповідач відмовив у виплаті цього відшкодування, однак з матеріалів виплатної справи, на підставі яких страховиком прийнято рішення і яка була витребувана судом апеляційної інстанції, не вбачається, що прийняте рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування надсилалось на адресу позивача та отримано останнім.

Установивши, що позивач про відмову у виплаті страхового відшкодування і про підстави такої відмови, дізнався лише після отримання на адвокатський запит відповідної інформації у червні 2016 року, а до суду звернувся у серпні 2016 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про дотримання останнім строку позовної давності та недоведеності доводів відповідача щодо пропуску цього строку і обставин, на які він посилається.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо суті вирішеного спору та щодо строку позовної давності не впливають та зводяться до необхідності переоцінки зібраних у справі доказів, на підставі яких судами встановлено фактичні обставини, та яким вже надана юридично обґрунтована оцінка.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства та вийшов за межі позовних вимог оскільки стягнув на користь позивача 3000 грн витрат на правову допомогу, надану адвокатом, є безпідставними, оскільки стягнення вказаної суми відбулось в порядку розподілу судових витрат, який визначався статтею 88 ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду справи, а отже порушення принципу диспозитивності та виходу за межі позовних вимог не відбулось. Відповідно до статей 79, 84 ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду справи, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката та або іншого фахівця права відносяться до судових витрат, зокрема до витрат, пов`язаних з розглядом справи і їх розподіл, проводився судом відповідно до статті 88 ЦПК України у вказаній редакції.

Про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат заявлено у позовній заяві, а їх розмір, зокрема розмір наданої правової допомоги адвокатом підтверджено документально, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про їх стягнення з відповідача в силу задоволення позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах, заявлених в суді першої інстанції, вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року зупинено виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року до розгляду справи в касаційній інстанції, то виконання цих рішень слід поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року, зупиненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська