ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/7985/18

провадження № 22-ц/4809/1516/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - адвокат Усатенко В.Ю.

представник ОСОБА_2 - адвокат Данилюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Усатенка Вячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.07.2019 року, суддя Панфілова А.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що її батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 травня 2000 року, шлюб зареєстрований Кіровським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кіровограда, актовий запис №129.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є їхньою донькою.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.01.2014 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 , починаючи з 15.11.2013 по 12.11.2018.

ОСОБА_2 є повнолітньою та навчається на денному відділенні Запорізького державного медичного університету на 1-му курсі факультету фармації, промислової фармації. Термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2023.

Зазначила, що відповідач, який є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надає матеріальну допомогу на її утримання, а вона сама позбавлена можливості самостійно працювати, проте потребує матеріальної допомоги, пов`язаної з навчанням (оплата навчання, проживання у гуртожитку, харчування, лікування, придбання підручників, канцелярського приладдя, одягу, коштів на проїзд, оплата телефону та Інтернету).

Просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно , починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення нею 23-років, якщо вона буде продовжувати навчання.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.07.2019 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема зазначено, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, зокрема в частині, що відповідач внаслідок трудового каліцтва є інвалідом третьої групи, у зв`язку з чим систематично перебуває на лікуванні. В даний час відповідач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 497 грн., інших джерел існування у відповідача не має. Крім того зазначено, що в позовній заяві, адвокат Данилюк Н.В. вчинила підпис за позивача не маючи на момент подання позову повноважень.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09.09.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26.09.2019 справу призначено до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 адвоката Данилюк Н.В., в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги та зазначається, що наявність 3 групи інвалідності у відповідача не є підставою для звільнення його від батьківських обов`язків та не обмежує відповідача працювати. Відповідач лікується 2 рази на рік за направленням ЛПУ та отримує безкоштовне лікування.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а. с. 7).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.01.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 15.11.2013 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 , є студенткою 1 курсу Запорізького державного медичного університету, фармацевтичного факультету, денної державної форми навчання, термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2023 року, що підтверджується довідкою №226 від 10.10.2018 року ( а.с.8).

Суд першої інстанції зазначив, що волевиявлення позивача і повноваження ї представника підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 13.11.18 року ( а.с. 15-16), надалі ордером ( а.с. 54) та нотаріальною заявою позивача ( а.с. 98), що спростовує зазначення адвоката відповідача про відсутність повноважень у представника позивача на підписання і подачу позову.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем мало бути надано докази його майнового стану на підтвердження неможливості ним надавати матеріальну допомогу доньці на час її навчання, але суду надано довідки ПФУ про отримання пенсії з січня 2015 року по грудень 2018 року та витяг з реєстру ПФУ до 2010 року. При цьому не надано довідки про доходи від відповідних органів ДФС для можливості встановлення дійсного майнового стану та наявності інших доходів у відповідача.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність третьої групи інвалідності у відповідача свідчить про можливість особи працювали та підтверджує соціальне забезпечення особи державою у зв`язку з трудовим каліцтвом, як право гарантоване Конституцією України. Про наявність інших джерел доходу свідчить факт сплати відповідачем 3000 грн. адвокату, при можливості надання матеріальної допомоги доньці в розмірі ј частини доходу, яка в розрахунку від пенсії склала б лише 1497грн : на 4= 374,25 грн, щомісяця.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції неможливо з наступних підстав.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а. с. 7).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.01.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 15.11.2013 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 , є студенткою 1 курсу Запорізького державного медичного університету, фармацевтичного факультету, денної державної форми навчання, термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2023 року, що підтверджується довідкою №226 від 10.10.2018 року ( а.с.8).

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 внаслідок трудового каліцтва є інвалідом третьої групи з 19.05.2010 року у зв`язку з чим систематично перебуває на лікуванні, що підтверджується виписками з історії хвороби та випискою із медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 44,45, 46,47).

Згідно довідки від 14.12.2018 року ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ в Кіровоградській області і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1497 грн. (а.с. 39).

Згідно довідки про доходи виданої Кропивницьким відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, ОСОБА_1 одержує страхові виплати у розмірі 1800 грн. (за період листопад 2018-жовтень 2019 загальна сума доходу становить 21266,60 грн.)

Встановлені обставини свідчать, що відповідач отримує дохід з джерел пенсійного фонду та страхові виплати в розмірі 3297 грн.

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

В свою чергу, Закон України «Про зайнятість населення» надав визначення поняттю «працездатна особа», відповідно до якого - це особи віком від 16 років, які проживають на території України і за станом здоров`я здатні до активної трудової діяльності.

Тобто, має сенс розглядати два ці поняття у сукупності.

З норм законодавства випливає, що особи, які здатні до трудової діяльності є працездатними, а особи, які з різноманітних причин втратили таку здатність можуть визнаватися непрацездатними.

Встановлене свідчить, що відповідач є непрацездатною особою у зв`язку з отриманою інвалідністю. Сам потребує допомоги у зв`язку з інвалідністю. Матеріальний статок є незначним .

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків , які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач не має можливості надавати своїй доньці матеріальну допомогу у зв`язку із продовженням навчання, а тому позов задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції залишив без уваги вказані норми закону та не перевірив можливість відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, зокрема не встановив дійсні обставини по справі і як наслідок ухвалив судове рішення, яке не ґрунтується на доказах .

Оскільки суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, відповідно п.п 1,2,4 ч. 1 ст.376 ЦПК України зазначені обставини є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення , яким у задоволенні позову відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Усатенка Вячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.07.2019 року, скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відмовити.

Текст постанови складено 26.11.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий

Судді