ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

м.Харків

Справа № 638/17362/17

Провадження № 22ц/818/2108/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне підприємство «Харківводоканал»

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року у складі судді Штих Т.В. по справі №638/17362/17 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал» про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач, надаючи послуги з централізованого водопостачання холодної води, з 13 листопада 2003 року взяв на комерційний облік прилади обліку холодної та гарячої води, які їм належить.

В порушення вимог законодавства відповідач здійснює нарахування за нормами споживання води с 2007 року, а не по приладу обліку, незважаючи на наявність рішення від 29 березня 2012 року.

Він звертався до керівництва щодо здійснення повірки приладу обліку, однак відповідні дії відповідачем вчинено не було та наразі продовжуються нарахування за нормами споживання.

Внаслідок незаконних дій відповідача порушуються її немайнові та майнові права, оскільки з мінімальної пенсії вона не має змоги сплатити комунальні послуги. Внаслідок незаконних нарахувань утворилась заборгованість з комунальних послуг, яка впливає на призначення субсидії.

Просить анулювати результати нарахувань по особистому рахунку ОСОБА_1 за послуги водопостачання та водовідведення, зобов`язати відповідача відкликати інформацію про заборгованість з УПСЗН Шевченківського району міста Харкова, зобов`язати здійснити повірку приладів обліку водопостачання, заборонити проводити нарахування, стягнути моральну шкоду.

Представник відповідача КП «Харківводоканал» просив відмовити в задоволенні вимог. Посилався на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 серпня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано КП « Харківводоканал» вчинити дії щодо повірки приладів обліку водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що заборгованість за послуги централізованого водопостачання та водовідведення стягнута в судовому порядку, що свідчить про законність та обґрунтованість здійснених нарахувань. Як на дату пред`явлення позовної заяви до суду, так і на сьогоднішній день відповідач здійснює нарахування позивачу виключно за послуги централізованого водопостачання та водовідведення. До тарифів на вказані послуги витрати на проведення періодичної повірки (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) не входять. Нарахування за послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення проводяться у відповідності до норм діючого законодавства України.

Проведення періодичної повірки обслуговування та ремонту засобів вимірювальної техніки, результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту воду можливе лише у випадку оплати позивачем за проведення такої повірки, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що позов пред`явлено до належного відповідача.

На час пред`явлення позову тариф включав витрати на проведення повірки, а тому навні підстави для проведення такої повірки за рахунок підприємства.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2012 року встановлено незаконність здійснення нарахувань за нормами споживання без врахування приладів обліку.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» заперечує проти вимог апеляційної скарги.

Періодична повірка вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку. Оскільки показники приладів обліку води, які не пройшли повірку, не можуть використовуватись при визначенні оплати за надані послуги, підприємством обґрунтовано нарахувано позивачу плату за послуги з водопостачання та водовідведення згідно з нормами водоспоживання.

Періодична повірка, обслуговування чи ремонт, в тому числі демонтажу, транспортування і монтажу засобів обліку гарячої води, відноситься до компетенції КП «Харківські теплові мережі».

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 є споживачем послуг КП «Харківводоканал», які надаються за адресою АДРЕСА_1 .

13 листопада 2003 року у квартирі введено в експлуатацію вузол обліку холодної води лічильник ETW-О-15, заводський №21173778.

Чергова повірка лічильник була запланова на четвертий квартал 2005 року, однак повірка не проведена.

З 2006 року КП «Харківводоканал» нарахування за користування наданими послугами по встановленим тарифам здійснює без врахування показань лічильника.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що після набрання чинності Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та внесенні змін в інші нормативно правові акти проведення повірки лічильника має проводитись за рахунок споживача.

Частиною 3 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Підприємства, організації та фізичні особи оплачують метрологічні роботи, пов`язані із здійсненням на госпрозрахункових засадах усіх видів державного метрологічного контролю, визначених статтею 21, а також послуги передбачені частиною четвертою статті 15 цього Закону, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України (ст.46 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність).

На час виникнення спірних правовідносин правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні визначає Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який регулює відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності, із змінами і доповненнями, внесеними Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», від 22 червня 2017 року № 2119-VIII.

До моменту прийняття Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», від 22 червня 2017 року № 2119-VIII, який набрав чинності 02 серпня 2017 року, частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» було передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюється за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло- газо- і водопостачання.

З набранням чинності Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» змінено підходи до обліку комунальних послуг, а також встановлення і обслуговування засобів обліку.

Так, вказаним Законом було внесено зміни до статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та виключено вимогу щодо здійснення періодичної повірки обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб теплову енергію і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюється за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з тепло- і водопостачання.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 17 цього Закону періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», від 22 червня 2017 року № 2119-VIII.

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктів 6 і 10 частини 1 статті1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Обслуговування вузлів обліку - огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до п. 5 та п.7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та ч.4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

На виконання вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02.11.2017 року №1344 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 26.11.2015 року №2868» вилучено витрати, пов`язаних з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, з діючих структур тарифів і встановлення тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Так відповідно до Структури тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) КП «Харківводоканал», яка є Додатком 70 до вищезазначеної постанови НКРЕКП у редакції від 02 листопада 2017 р. №1344, виключено матеріальні витрати на обслуговування квартирних засобів обліку (у т. ч. на періодичну повірку), які до прийняття Законом вказаних змін передбачалися зазначеною структурою тарифів.

За таких обставин вважати, що наявні підстави для покладення витрат на проведення повірки лічильника на відповідача - не можна.

КП «Харківводоканал», як виконавець послуг з водопостачання та водовідведення, контролює міжповіркові інтервали та інформує споживача про необхідність виконання періодичної повірки лічильника.

Щодо позовних вимог про проведення перерахунку, то суд виходить за наступного.

Відповідно до п. 10 Правил №630 плата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

У пункті 15 Правил №630 зазначено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку:

з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці;

з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність» дозволяється застосовувати лічильник, якщо він пройшов повірку. Тобто, застосування лічильника у разі не проходження чергової повірки заборонено законом.

З матеріалів справи вбачається, що після встановлення у квартирі лічильника 13 листопада 2003 року його повірка жодного разу не проводилась. Даних щодо його стану, враховуючи значний час його експлуатації - майже 16 років тощо матеріали справи не містять.

Отже, вважати його беззаперечним доказом обсягів споживання води, на підставі яких може бути проведено перерахунок, не можна.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 серпня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь КП «Харківводоканал» заборгованість у сумі 38969 грн. 95 коп. за період з 01 червня 2010 року по 31 грудня 2015 року.

Отже, питання щодо обліку води та нарахування вартості цих послуг вже було предметом судового розгляду, їм дана належна оцінка. Встановлено, що нарахування таких сум відповідає вимогам Закону та ці суми підлягають стягненню.

За таких обставин підстав для задоволення позову в частині здійснення перерахунку нарахування за її особовим рахунком № НОМЕР_1 за послуги водопостачання та водовідведення з врахуванням показів приладу обліку немає.

Відповідно підстав для анулювання зазначеної заборгованості не вбачається.

За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вимоги позивача ОСОБА_1 щодо заборони здійснення нарахувань стосуються майбутнього часу та можливих імовірних дій позивача, а тому не є належним способом захисту та задоволенню не підлягають.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів щодо спричинення їй моральної шкоди, в чому полягала така шкода не наведено.

Підстав для стягнення моральної шкоди не вбачається.

Щодо посилання КП «Харківводоканал» у відзиві на апеляційну скаргу, а саме скасування рішення суду в частині зобов`язання підприємства вчинити дії щодо повірки приладів обліку водопостачання та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга відповідачем подана не була, а тому підстав для перегляду рішення суду в цій частині не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2019 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко