Постанова

Іменем України

21 червня 2019 року

м. Київ

справа № 215/3551/16-ц

провадження № 61-24260св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 січня 2017 року у складі головуючого судді Демиденко Ю.Ю. рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року у складі суддів: Зубакової В.П., Барильської А.П., Бондар Я.М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»), яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 313 200 грн. моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

Позов мотивовано тим, що в період роботи в шкідливих умовах праці тривалий час підземним прохідником на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ним отримані хронічні професійні захворювання, які відповідно до акту розслідування від 28 травня 2012 року виникли з вини роботодавця.

Згідно висновку МСЕК від 20 серпня 2012 року позивачу при первинному огляді встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 30 % та третя група інвалідності. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, позивачу важко виконувати будь яку роботу, він відчуває постійний біль в суглобах, головний біль, він обмежений в спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, що порушує його нормальні життєві зв`язки.

У зв`язку з чим просив позов задовольнити в повному обсязі та стягнути на його користь з відповідача 313 200 грн. моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. без стягнення податків та обов`язкових платежів, а також - на користь держави 551,20 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 січня 2017 року змінено, зменшено розмір моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 20 000гривень до 15 000 гривень.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення районного суду та постановляючи нове, апеляційний суд виходив з того, що беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалості праці позивача на протязі 10 років в умовах важкої фізичної праці, що потягло втрату працездатності, з яких 7 років 5 місяців - на підприємстві відповідача, а інший час - на іншому підприємстві, розмір втрати професійної працездатності - 30%, встановлену інвалідність третьої групи, та відсутність протягом тривалого часу негативних змін (погіршення стану здоров`я, яке призвело до збільшення ступеня втрати професійної працездатності), є справедливою, розумною та достатньою сума компенсації моральної шкоди позивачеві у розмірі 15 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 16 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з Тернівського районного суду м. Кривого Рогу № 215/3551/16-ц.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, постановлені з порушенням норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання не вчиняв і не може нести за це відповідальність. Позивач отримав професійне захворювання з власної вини. Визначений розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив по справі не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 працював впродовж 10 років, із яких: з 24 грудня 2001 року по 12 серпня 2004 року - прохідником на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», а з 27 грудня 2004 року по 19 липня 2012 року - прохідником на шахті ім. Леніна ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком», в умовах важкої праці, показники якої перевищували нормативні.

19 липня 2012 року позивач звільнений в зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 23-27).

Судами встановлено, що відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 10 травня 2012 року у позивача встановлено професійне захворювання з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова та шийна полісегматична з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта та статико-динамічними порушеннями, больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофічними проявами у вигляді дв.плечолопаткового періартрозу, ПД першого-другого ст., деформуючого артозу ліктьових суглобів, ПФ першого ст., деформуючого артозу колінних суглобів, ПФ першого ст., периферичним нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок з порушенням трофіки кистей.

Висновком МСЕК від 20 липня 2012 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи з 25.06.2012 року з наступним переоглядом 01.07.2013 року (а.с. 16).

При наступних переоглядах відсоток втрати професійної працездатності та ступінь інвалідності залишились незмінними до 01 липня 2017 року (а.с. 17).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 25 травня 2012 року (а.с. 13-15), причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в умовах важкої праці, показники якої перевищували нормативні (підіймання та переміщення вантажів, гергуючи з іншими роботами 38-50 кг при нормі до 30 кг, робоча поза з похилом корпусу до 30°/більш 30° - 51,2% при нормі 25°%, статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 150 000 кг/с при допустимому 70 000 кг/с). Тобто, роботодавець, у тому числі й ПАТ «Кривбасзалізрудком», допустив перевищення гранично допустимий рівень важкості праці позивача, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції прийшли до обґрунтованого висновку про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Судами встановлено, що позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зав`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Змінюючи рішення районного суду та постановляючи нове, апеляційний суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Таким чином апеляційний суд, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалості праці позивача на протязі 10 років в умовах важкої фізичної праці, що потягло втрату працездатності, з яких 7 років 5 місяців - на підприємстві відповідача, а інший час - на іншому підприємстві, розмір втрати професійної працездатності - 30%, встановлену інвалідність третьої групи, та відсутність протягом тривалого часу негативних змін (погіршення стану здоров`я, яке призвело до збільшення ступеня втрати професійної працездатності), прийшов до обґрунтованого висновку про зменшення розміру стягнутої моральної шкоди з 20 000,00 грн. до 15 000,00 грн.

Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року зупинено виконаннявиконання рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 січня 2017 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження, виконання судового рішення за результатами їх перегляду підлягають поновленню відповідно до вимог частини третьої статті 436 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишитибез задоволення.

РішенняТернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року без змін.

Поновити виконання рішенняТернівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С.Ю. Мартєв

Є. В. Петров