Справа № 412/5663/13-ц
УХВАЛА

іменем України

20 червня 2019 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Попова О.М.,

за участю секретаря судового засідання Філіпенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове Луганської області питання про часткове відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 412/5663/13-ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

До Сватівського районного суду Луганської області звернувся представник Приватного акціонерного товариства «Родовід Банк» про видачу дублікату виконавчого листа № 412/5663/13-ц, виданого Краснодонським міськрайонним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 11869,65 грн. та просить поновити строк для пред`явлення виконавчого документа.

12 лютого 2019 року, ухвалою Сватівського районного суду Луганської області було ініційовано питання про часткове відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 412/5663/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного:

З копії рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 30 серпня 2013 року вбачається, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № Ск-1297-014590/7-2008 від 07.07.2008 року в розмірі 11869,65 грн. та судові витрати у сумі 118,70 грн. В задоволенні позову в іншій частині було відмовлено.

Отриманий виконавчий лист було направлено до Краснодонського міськрайонного управління юстиції у Луганській області, але внаслідок бойових дій його було втрачено, згідно відповіді Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 3634/16.5-41 від 20.09.2018 року вбачається, що матеріали виконавчого провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» були втрачені разом з оригіналом виконавчого листа, оскільки залишилися на тимчасово непідконтрольній території.

Таким чином, отримати на сьогоднішній день дублікат виконавчого листа стягувач не має можливості.

Загальновідомим є той факт, що будівля Краснодонського міськрайонного суду Луганської області на теперішній час знаходиться на території тимчасово не підконтрольній українській владі, що дає підстави вважати втраченим судове провадження № 412/5663/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Цивільні справи, що перебували в архіві Краснодонського міськрайонного суду Луганської області, у зв`язку із дією розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року щодо зміни територіальної підсудності справ, на зберігання до Сватівського районного суду Луганської області не надходили.

Відповідно до ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно вимогам ст. 490 ЦПК України, заява про відновлення втраченого провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Зі статті 493 ЦПК України вбачається, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги, зокрема, документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Розгляд заяви про відновлення втраченого судового провадження здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом, протягом тридцяти днів з дня надходження заяви до суду.

Відповідно до статті 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку на його думку необхідно відновити.

На запит суду, з канцелярії Сватівського районного суду Луганської області було надано копію рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області № 412/5663/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є належними та достатнім доказом для відновлення втраченого провадження по вказаній цивільній справі

Крім того, згідно з відомостями програми автоматизованого документообігу загальних судів «Д-3» Краснодонського міськрайонного суду Луганської області в провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа № 412/5663/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 488-495 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Частково відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 412/5663/13-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині рішення Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 30 серпня 2013 року, а саме: «

Справа № 412/5663/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2013 року м. Краснодон

Краснодонський міськрайонний суд Луганської області у складі головуючого судді Смирнова В.В., при секретарі Чукавовій А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в сумі 46218,67 грн, поклавши на відповідачку судові витрати, в обґрунтування вказав, що 07.07.2008 року з відповідачкою по справі ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №Ск-1297-014590/7-2008, у відповідності до якого позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок № НОМЕР_1 з оформленням платіжної картки Visa Electron № НОМЕР_2 та надав відповідачці споживчий кредит в розмірі 4363,60 грн. Згідно з п.п.1.1.5, 2.5, 2.14, 4.1.9, 4.1.23, 4.1.25, 5.2.16 Кредитного договору відповідач зобов`язався: 1) повністю повернути споживчий кредит до 07.07.2010 року, включно; 2) щомісяця, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним, частково погашати суму заборгованості за споживчим кредитом, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 0,10 відсотків річних та плату за обслуговування споживчого кредиту в розмірі 2,70 відсотка від суми наданого споживчого кредиту згідно з встановленим графіком; 3) у разі порушення строків (термінів) погашення споживчого кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або плати за обслуговування споживчого кредиту сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6 % від суми простроченого платежу. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором відповідачем були передані у заставу майнові права на грошові кошти, які надходять на вищевказаний картковий рахунок. Однак, відповідачем умови договору належно не виконувалися, в результаті чого станом на 11.06.2013 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 46218,67 грн., із розрахунку: 4158,56 прострочений кредит; 8,00 грн прострочені відсотки; 2327,68 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту; 24285,99 грн. пеня за прострочення кредиту; 46,72 грн. - пеня за прострочення процентів; 13593,65 грн. пеня за прострочення плати за обслуговування кредиту; 472,06 грн. 3% річних за прострочення кредиту; 0,91 грн. - 3% річних за прострочення процентів; 254,11 грн. 3% річних за прострочення плати за обслуговування кредиту; 701,08 грн. інфляційні витрати за прострочення кредиту; 1,36 грн. інфляційні витрати за прострочення процентів; 368,55 грн. інфляційні витрати за прострочення плати за обслуговування кредиту. Добровільно відповідачка заборгованість не сплачує. У зв`язку з чим представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість по кредитному договору в зазначеному розмірі, поклавши на відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за його відсутністю. Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій просила зменшити суму пені, у зв`язку з тим, що вважає її завишеною та розглянути справу за її відсутністю. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10, ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти в розмірі та на умовах, вказаних у договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит та виплатити відсотки, встановлені договором. Встановлено, що 07.07.2008 року з відповідачкою по справі ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Ск-1297-014590/7-2008, у відповідності до якого позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок № НОМЕР_1 з оформленням платіжної картки Visa Electron № НОМЕР_2 та надав відповідачці споживчий кредит в розмірі 4363,60 грн. з кінцевим терміном повернення 07.07.2010 року (а.с.11-13). Згідно з п.п.1.1.5, 2.5, 2.14, 4.1.9, 4.1.23, 4.1.24, 4.1.25, 5.2.16 Кредитного договору відповідач зобов`язався: 1) повністю повернути споживчий кредит до 07.07.2010 року, включно; 2) щомісяця, не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним, частково погашати суму заборгованості за споживчим кредитом, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 0,10 відсотків річних та плату за обслуговування споживчого кредиту в розмірі 2,70 відсотка від суми наданого споживчого кредиту згідно з встановленим графіком; 3) у разі порушення строків (термінів) погашення споживчого кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або плати за обслуговування споживчого кредиту сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6 % від суми простроченого платежу. Через порушення взятого на себе зобов`язання ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором станом на 11.06.2013 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 46218,67 грн., із розрахунку: 4158,56 прострочений кредит; 8,00 грн прострочені відсотки; 2327,68 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту; 24285,99 грн. пеня за прострочення кредиту; 46,72 грн. - пеня за прострочення процентів; 13593,65 грн. пеня за прострочення плати за обслуговування кредиту; 472,06 грн. 3% річних за прострочення кредиту; 0,91 грн. - 3% річних за прострочення процентів; 254,11 грн. 3% річних за прострочення плати за обслуговування кредиту; 701,08 грн. інфляційні витрати за прострочення кредиту; 1,36 грн. інфляційні витрати за прострочення процентів; 368,55 грн. інфляційні витрати за прострочення плати за обслуговування кредиту За правилами ст. ст. 525 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, тобто повернення всієї суми кредиту. На підставі вищевикладеного, з огляду на те, що в судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують договірні кредитні відносини, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, заборгованість за кредитним договором, яка становить предмет позову, утворилася у результаті неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором, враховуючи, що законом встановлено право позивача вимагати повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у разі неналежного виконання відповідачем умов договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору: 4158,56 грн.(чотири тисячі сто п`ятдесят вісім гривень 56 копійок) прострочений кредит; 8,00 грн. (вісім гривень 00 копійок) прострочені проценти; 2327,68 грн. (дві тисячі триста двадцять сім гривень 68 копійок) прострочена плата за обслуговування кредиту; 472,06 грн. (чотириста сімдесят дві грівни 06 копійок) 3% річних за прострочення кредиту; 0,91 грн. (ноль гривень 91 копійка) - 3% річних за прострочення процентів; 701,08 грн. (сімсот одна грівна 08 копійок) інфляційні витрати за прострочення кредиту; 1,36 грн. (одна грівна 36 копійок) інфляційні витрати за прострочення процентів. Розглянувши заявлені вимоги в частині стягнення пені за невиконання грошового зобов`язання в сумі 24285,99 грн, суд встановив наступне. Згідно з п. 5.2.16 Кредитного договору при порушенні позичальником будь якого із зобов`язань, передбачених договором, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 1,6 % від суми простроченого платежу, якщо інше не передбачено Тарифами. Відповідно до Закону України „Про захист прав споживачів від 12 травня 1991 року 1023ХІІ з наступними змінами споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно з частиною першою статті 11 Закону про захист прав споживачів між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Цивільним кодексом також передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу). Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобов`язання та договір, так і приписи його частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Законом про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В своєму Рішенні від 11 липня у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22 листопада 1996 року № 543/96ВР з наступними змінами Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожень день прострочення виконання. Із розрахунків розміру пені, пред`явленої позивачем до стягнення, вбачається, що пеня розрахована за весь період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання. За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що судом може бути самостійно зменшений розмір неустойки, який пред`являється до стягнення, при наявності для цього певних підстав. При визначенні розміру пені, яка має бути стягнута з відповідача за неналежне виконання зобов`язання, суд враховує, що розмір нарахованої позивачем пені (24285,99 грн.) значно перевищує розмір заборгованості за кредитом (4158,56 грн), також суд враховує, що позивачем тривалий час не здійснювались заходи щодо витребування з відповідача заборгованості за кредитним договором, сума пені нарахована за весь період прострочення грошового зобов`язання, крім того нараховані проценти на неустойку. Оцінивши в сукупності всі обставини, які мають значення для розгляду справи по суті, враховуючи відсутність у позові посилань на реальні збитки, понесені позивачем через невиконання відповідачем грошового зобов`язання в обгрунтування розміру пені, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки за прострочення кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 4200 грн. На підставі наведеного суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 4158,56 грн.(чотири тисячі сто п`ятдесят вісім гривень 56 копійок) прострочений кредит; 8,00 грн. (вісім гривень 00 копійок) прострочені проценти; 2327,68 грн. (дві тисячі триста двадцять сім гривень 68 копійок) прострочена плата за обслуговування кредиту; 472,06 грн. (чотириста сімдесят дві грівни 06 копійок) 3% річних за прострочення кредиту; 0,91 грн. (ноль гривень 91 копійка) - 3% річних за прострочення процентів; 701,08 грн. (сімсот одна грівна 08 копійок) інфляційні витрати за прострочення кредиту; 1,36 грн. (одна грівна 36 копійок) інфляційні витрати за прострочення процентів; 4200,00 грн. (чотири тисячі двісті гривень 00 копійок) - пеня за прострочення кредиту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягають документально підтверджені судові витрати в сумі, яка пропорційна частині задоволенних позовних вимог, в сумі 118,70 грн.

На підставі, ст. ст. 509, 510, 526, 527, 530, 536, ч.2 ст.550, ст. ст.610, 612, 625, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 5 - 15, 60, 61, 88, 130, 174, 169, 209, 212 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ПАТ «Родовід Банк» - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» ( п/р НОМЕР_4 в АТ «Родовід Банк», МФО 321712) заборгованість по кредитному договору № Ск-1297-014590/7-2008 від 07.07.2008 року в розмірі:

- 4158,56 грн.(чотири тисячі сто п`ятдесят вісім гривень 56 копійок) прострочений кредит;

- 8,00 грн. (вісім гривень 00 копійок) прострочені проценти;

- 2327,68 грн. (дві тисячі триста двадцять сім гривень 68 копійок) прострочена плата за обслуговування кредиту;

- 4200,00 грн. (чотири тисячі двісті гривень 00 копійок) - пеня за прострочення кредиту

- 472,06 грн. (чотириста сімдесят дві грівни 06 копійок) 3% річних за прострочення кредиту;

- 0,91 грн. (ноль гривень 91 копійка) - 3% річних за прострочення процентів;

- 701,08 грн. (сімсот одна грівна 08 копійок) інфляційні витрати за прострочення кредиту;

- 1,36 грн. (одна грівна 36 копійок) інфляційні витрати за прострочення процентів, а всього стягнути 11869,65 грн. (сорок шість тисяч сто сімдесят гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» ( п/р НОМЕР_4 в АТ «Родовід Банк», МФО 321712) судові витрати у сумі 118,70 грн. (сто вісімнадцять гривень 70 копійок). В іншій частині позовних вимог - відмовити. На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Краснодонський міськрайонний суд Луганської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: В.В. Смирнов»

Ухвала може бути оскаржена лише в частині дій суду, щодо відновлення втраченого провадження в Луганському апеляційному суді, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, передбачених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя О.М. Попова