ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1163/17 Номер провадження 22-ц/814/1891/19Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Павелка Руслана Сергійовича

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Миркушіної Н.С. у період часу з 14:57:45 год.24 квітня 2019 року до 09:23:54 год. 25 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Підстави позову вмотивовував тим, що 20 листопада 2016 року під час дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний йому автомобіль RENAULT DUSTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС».

Позивач вказує, що ПАТ «Страхова група «ТАС» відшкодувала йому грошову суму в розмірі 83452,55грн., але 11855грн.60 коп. залишаються невідшкодованими в зв`язку з чим ця сума коштів підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 . Крім того, позивач прохав стягнути з відповідача 30000 гривень 00 коп.на відшкодування моральної шкоди, 4486грн.40коп. понесені ним судові витрати на правову допомогу та 1280 грн. 00 коп. судовий збір за подання позову.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 2150 (дві тисячі сто п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок на відшкодування матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 8000 (вісім тисяч) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Відмовлено у стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4486 (чотири тисячі чотириста вісімдесят шість гривень) грн. 40 коп.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 309 грн. 33 коп.

З даним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, розміру моральної шкоди та судових витрат на правничу допомогу, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Вказує на те, що суд невірно надав оцінку наданим ним доказам, оскільки необхідність заміни рульової рейки була виявлена пізніше, в ході проведення перевірки автомобіля 18 травня 2017 року. Вказані дефекти не були зафіксовані страховиком, а тому не можуть бути відшкодовані ним.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором.

Заперечує проти висновків суду в тій частині, що витрати на транспортування автомобіля для проходження експертизи, діагностику рульової рейки та пересилку рульової рейки поштою не можуть бути віднесені до реальних збитків.

Вважає недостатнім розмір визначеної судом моральної шкоди та необгрунтованою відмову у компенсації витрат на правничу допомогу з підстав відсутності поряду обчислення та розрахунку гонорару.

Окрім цього, з рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 та в особі свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить суд змінити рішення та зменшити розмір моральної шкоди з 8000 гривень до 1000 гривень.

Апелянт вважає визначену суму недоведеною та такою, що порушує принцип справедливості, співмірності та виваженості при вирішенні даного питання. Вказує на е, що виплата такої суми моральної шкоди поставить у скрутне становище не тільки його, але і його малолітніх дітей та призведе до виникнення заборгованості по сплаті аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що відповідно до норм ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля RENAULT DUSTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

20 листопада 2016 року з вини гр. ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода у якій було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль RENAULT DUSTER, державний номерний знак НОМЕР_1 . Даний факт підтверджується постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2016 року (справа№548/1864/16-п), яка набрала законної сили 17 грудня 2016 року і є чинною. Ці обставини відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як володільця та користувача джерела підвищеної небезпеки «GREAT WALL DEER», д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована в страховій компанії ПАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі страхового полісу №АЕ/8630562 від 16.05.2016 року, за яким він вчасно повідомив свою страхову компанію про настання страхового випадку в передбаченні законом строки.

Згідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №177 від 26 грудня 2016 року, з яким погодилась і страхова компанія, - вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля RENAULT DUSTER, державний номерний знак НОМЕР_1 ., складає 93 039, 86 грн.

Страхова компанія відшкодувала ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 83452, 55 грн., що підтверджується довідкою з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04 травня 2017 року, без врахування ПДВ.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем суми матеріального збитку не перевищують ліміт страхового відшкодування, визначений умовами договору, укладеного між відповідачем та ПАТ «Страхова група «ТАС». Інші заявлені позивачем суми суд визнав такими, що не входять до реальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня2016року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі страхового полісу №АЕ/8630562 від 16.05.2016 року відповідальність ОСОБА_2 була застрахована на суму 100000 гривень. Договором передбачено франшизу у розмірі 950 гривень.

Позивач вказує на те, що в ході проходження перевірки автомобіля від 18 травня 2017 року на ТОВ «Соллі плюс. Кременчук», було виявлено необхідність заміни рульової рейки внаслідок деформації після ДТП. 22.05.2017 року ПП « ОСОБА_4 » було проведено діагностику автомобіля та підтверджено необхідність ремонту рульової рейки, за що сплачено кошти в сумі 129 грн. 60 коп., що підтверджено актом виконаних робіт №НЗ-0001044 від 22 травня 2017 року. В подальшому позивачем придбано рульову рейку з комплектуючими в фірми «ПІК» за 6077 грн. (шість тисяч сімдесят сім) грн. 00 коп.. що підтверджується накладною від 15 червня 2017 року та довідкою з ПАТ КБ «ПриватБанк» про перевід коштів у вказаній сумі від 07 червня 2017 року. Вищезазначену рейку позивачу було доставлено через ТОВ «Нова Пошта», за що мною було сплачено суму в 125 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 09.06.2017 року. В подальшому проведено заміну рульової рейки, її діагностику та проведено регулювання розвалу-сходження за що сплачено кошти в сумі 1134 грн. 00 коп., що також підтверджується актом виконаних робіт №НЗ-0001126 від 11.06.2017 року.

Заявлений позивачем розмір матеріального збитку становить 11855,60 гривень та в загальній сукупності не перевищує розміру страхового ліміту за вищевказаним договором страхування.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку відшкодування лише витрат за проведення авто-товарознавчого дослідження в сумі 1200 гривень та франшизи в сумі 950 гривень із зазначеної у попередньому абзаці суми.

Твердження позивача про те, що шкода, в сумі 7 211, 00 грн. розмір якої не перевищує ліміту відповідальності страховика (100 000, 00 грн.), має бути відшкодована заподіювачем, є помилковим.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З огляду на це, заявлені позивачем витрати: 40,00 грн. банківського збору за сплату вартості експертизи, в розмірі 40 грн., 700,00 грн. за транспортування автомобіля для проведення експертизи, 129,60 грн. за діагностику рульової рейки та 125 грн. за пересилку «Новою поштою» рульової рейки , з обґрунтованих підстав не були віднесені судом до реальних збитків, оскільки понесені позивачем за його власним розсудом і не були обов`язковими для відновлення його права.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав матеріальних збитків внаслідок пошкодження належного йому майна (автомобіля).

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення щодо факту встановлення порушення прав позивача, потерпілого у кримінальному провадженні, отримати результати цього провадження у визначений судом тримісячний строк, суд першої інстанції, зваживши на характер правопорушення відповідача та обсяг завданої позивачеві моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 8000 грн., що за обставин справи є достатньо справедливою сатисфакцією.

Доводи позивача про завдання йому шкоди у 30 000 грн., як такої, що спричинена внаслідок винних дій відповідача, не відповідають фактичним обставинам справи та не є розумною сумою компенсації стверджуваної моральної шкоди.

З урахуванням цього, доводи позивача в цій частині, як і апелянта представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо розміру моральної шкоди, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи апеляційним судом.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи. Підстав для переоцінки доказів у справі апеляційним судом не встановлено.

При цьому апеляційний суд не погоджується з висновками місцевого суду в частині компенсації витрат позивача на правову допомогу.

Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України. Відповідно до ст. 22 Конституції України, воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що для звернення до суду позивач скористався правовою допомогою адвоката ОСОБА_5 ., у підтвердження чого надані відповідні документи (а.с. 43 49 Т-1).

Також позивачем надано розрахунок суми гонорару за договором про надання правової допомоги (а.с. 47 Т-1), який складений у відповідності до загальних вимог, які діяли на момент його складення (2017 рік), містить усю необхідну інформацію, зокрема порядок обчислення нарахованих сум. Його достовірність не викликає сумнівів.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 в частині компенсації витрат на правову допомогу підлягають до задоволення частково - пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Отже на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути 1121 гривню 50 копійок в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Заперечення апелянта ОСОБА_1 з приводу відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди у заявленому ним розмірі (30000 гривень) не можуть бути визнані обґрунтованими, виходячи з підстав, викладених вище.

Доводи апеляційних скарг не спростували висновки місцевого суду та не знайшли свого підтвердження в ході перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про компенсацію витрат на правову допомогу, задовольнивши їх частково та стягнувши з відповідача на користь позивача 1121 гривню 50 копійок. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 ., та вирішуючи питання про відшкодування апелянту судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір. Рішенням апеляційного суду вирішено питання виключно про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 в частині витрат на правову допомогу, які входять до переліку судових витрат.

З цих підстав сплачений судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції не включає до себе оплату за вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, а отже і не підлягає компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Павелка Руслана Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2019 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про компенсацію витрат на правову допомогу.

Ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1121 гривню 50 копійок в рахунок компенсації витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: П.С. Абрамов

Судді: С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун