Справа № 308/3262/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Тхір О.А., при секретарі судового засідання Віраг Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеною позовною заявою та просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області від 06.10.2015 року.

Водночас у вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який фактично у ньому ніколи не проживав. Зазначене стверджується актом про фактичне місце проживання від 07.03.2019 року.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач ОСОБА_1 є єдиним власником будинку за адресою АДРЕСА_2 , відповідач не є членом її сім`ї, з 2017 року у квартирі не проживає, просить суд визнати його такими, що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивач чи його представник в судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи їх було належним чином повідомлено. Проте представником позивача подано до суду заяву, згідно якої він не заперечує проти розгляду справи у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна його заява від 22.05.2019 року, згідно якої останній позов визнає та просить розглянути справу за його відсутності.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з повторною неявкою відповідачів у судові засідання 20.06.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справ відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, судом встановлено наступні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на будинок в АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 від 06.10.2015 року, який видано реєстраційною службою Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку за адресою АДРЕСА_2 не проживає з 2017 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Наш-Добробут» № 302 від 07.03.2019 року та актом про фактичне не проживання, який затверджено директором ТОВ «Наш-добробут» ОСОБА_3 , 07.03.2019 року.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Правова позиція Верховного суду України, що закріплена в постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-709цс16 вказує на те, що власник житла має право усунути перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації.

Верховний суд України у зазначеній постанові роз`яснює, що зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд.

Згідно з ч.3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права інших осіб, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, суд приходить висновку, що у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, у відповідності до положень ч. 1 ст.142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст.ст. 12, 13, 18, 19,81,258, 259, 263-265,274,352,354, 355 ЦПК України, ст. ст. 391, 346 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП суду не відомий) таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинок в АДРЕСА_2 .

Повернути ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, згідно квитанції АТ КБ «Приват Банк» № 0.0..1 від 21 березня 2019 року, у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП суду не відомий) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Закарпатського апеляційного суд шляхом подачі через суд першої інстанції, апеляційної скарги, у 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Тхір