Провадження № 2/325/251/2019
Справа № 325/882/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., за участю секретаря Орманджи Ф.К., розглянувши в смт. Приазовське Запорізької області у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2019 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить:

-встановити факт його постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 6,59 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, та належала ОСОБА_2 на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Приазовською РДА 14.11.2003 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 . В позовній заяві позивач посилається на підстави, передбачені ст..ст. 16, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України. Ціна позову зазначена 146845, 89 грн.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника ОСОБА_2 в селі Дівнинське Приазовського району Запорізької області. Після її смерті відкрилася спадщина, а саме на земельну ділянку площею 6,59 га, розташовану на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, передану для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Приазовською районною державною державною адміністрацією Запорізької області 14.11.2003 року. Спадкодавець за життя склала на ім`я позивача заповіт, інших спадкоємців немає. З 11 червня 2012 року позивач розірвав шлюб з дружиною, та після чого переїхав жити до матері в село Дівнинське Приазовського району Запорізької області, оскільки не мав постійної роботи та його мати у зв`язку з похилим віком потребувала постійного догляду. ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після померлої матері, оскільки постійно проживав разом з нею на час відкриття спадщини, вони вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, а після її смерті здійснив поховання. У зв`язку з тим, що проживав разом із спадкодавцем на момент смерті, вважав, що строк для прийняття спадщини не пропустив. 16.04.2019 року звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою, нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку та тим, що його місце проживання не було зареєстроване за однією адресою із місцем проживання матері. Окрім того, після смерті ОСОБА_2 втрачено правовстановлюючий документ державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданий Приазовською районною державною адміністрацією, про що опубліковане оголошення в газеті «Приазовська Новь». Відсутність правовстановлюючого документа унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку. В позові ОСОБА_1 посилається на ст..ст. 328, 392, 1225, 1268 ЦК України.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, 20 травня 2019 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. В заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області Сивун С.С. не з`явився, надав заяву про визнання позову. Окрім того, до заяви додав своє письмове пояснення та пояснення свідка ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання у підготовчому засіданні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, приймаючи визнання позову відповідачем, наявні підстави для ухвалення рішення про задоволення вимог, так як встановлені наступні обставини та правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Дівнинське Приазовського району Запорізької області у віці 82 роки померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане 25 липня 2014 року виконавчим комітетом Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Приазовським РВ УМВС України 29.11.2002 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Дівнинське Нововасилівського району Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Його реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 (картка фізичної особи платника податків ДПІ в Іллічівському районі м. Маріуполя).

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ).

ОСОБА_2 з 1955 року була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 по день своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5 . З липня 2012 року по лютий 2015 рік ОСОБА_1 проживав за вище наведеною адресою разом з матір`ю ОСОБА_2 по день її смерті, доглядав за нею та здійснював поховання. Заявник є відомим спадкоємцем після смерті матері. Вказані обставини підтверджуються довідками виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області № 153 від 16 квітня 2019 року, № 161 від 26 квітня 2019 року.

Факт того, що ОСОБА_1 після розлучення з дружиною в липні 2012 року з міста Маріуполь переїхав до своє матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , де постійно проживав до лютого 2015 року, підтверджується відміткою в паспорті позивача про розірвання шлюбу 11.06.2012 року, письмовими поясненнями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , підписи яких засвідчені 14.06.2019 року секретарем виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, та зареєстровано посвідчення за № 17,19.

Таким чином із досліджених судом вищенаведених доказів (документів) достовірно встановлено, що ОСОБА_1 з липня 2012 року проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6 , виданого 14 листопада 2003 року Приазовської районною державною адміністраціє, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 67, ОСОБА_2 , яка мешкає в АДРЕСА_1 , на підставі рішення Приазовської РДА від 07 серпня 2002 року № 299 передана у приватну власність земельна ділянка площею 6,59 га розташована на території Дівнинської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства.

09 Квітня 2004 року ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого належну їй на підставі вище наведеного державного акту земельну ділянку площею 6,59 га заповіла ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено секретарем Дівнинської сільської ради Приазовського району Запорізької області Кірпік В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 14.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді вище наведеної земельної ділянки., для прийняття якої, згідно матеріалів спадкової справи №36/2019, початої 16 квітня 2019 року приватним нотаріусом Приазовської районного нотаріального округу Коверзнєвим С.В., звернувся єдиний спадкоємець син померлої ОСОБА_1 . Відомості про інших відомих спадкоємців відсутні.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.04.2019 року, вказаний нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з пропущенням встановленого строку для прийняття спадщини, передбаченого ст.1270 ЦПК України.

Після смерті ОСОБА_2 позивачем втрачено оригінал правовстановлюючого документа, а саме державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданий 14 листопада 2003 року. Про втрату документа в газеті «Приазовская новь» опубліковане оголошення, що підтверджується витягом із газети № 35 (10950) від 08 травня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як передбачено ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). (стаття 1216 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1ст.1225 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Із досліджених доказів, які є належними і допустимими судом достовірно встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкодавець ОСОБА_2 мала право на земельну ділянку, яке не припинилось внаслідок її смерті, позивач ОСОБА_1 , який являється єдиним відомим спадкоємцем за законом та внаслідок заповіту, з липня 2012 року і на момент смерті матері (23 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживав із нею, у зв`язку з чим та на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Державний акт на право власності на земельну ділянку був втрачений, у позивача наявна лише його копія, а видача дубліката цього документа законом не передбачена, що унеможливлює оформити право власності на землю в нотаріальному порядку.

Пунктами 4.12., 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з ч.2 ст.49 Закону України Про нотаріат нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

На підставі ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В розумінні ст.392 ЦК України, право власності спадкоємця ОСОБА_1 на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Одним із завдань цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту невизнаних прав фізичних осіб.

Суд вважає, що оскільки позивачем було доведено факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджено належність померлій особі права на власність земельної ділянки і, відповідно, право позивача на спадкування, а закон не дозволяє оформлення права власності в нотаріальному порядку без наявності оригіналу державного акту на земельну ділянку, виданого на ім`я спадкодавця, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Таким чином, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, а визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 2, 200, 206, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Дівнинське Приазовського району Запорізької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 6,59 га для ведення особистого селянського господарства на території Олександрівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, яка перебувала у власності померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого Приазовською РДА 14.11.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №67.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана на рішення суду протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 18 червня 2019 року.

Суддя О.П. Пантилус