Справа № 297/1737/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Готри Т.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2017 року, ухваленого суддею Гал Л.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,-

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що з 15 лютого 2005 року ОСОБА_1 обіймав посаду директора Варіївської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. Відділом освіти Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області видано наказ від 14 лютого 2007 року про переведення ОСОБА_1 на посаду директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з 14 лютого 2007 року до 01 липня 2009 року. 14 лютого 2007 року між ним та Відділом освіти Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області укладено контракт, на підставі якого позивача призначено на посаду директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на строк до 01 липня 2009 року. У подальшому дію контракту було продовжено та видавались відповідні накази. Останнім наказом відповідача від 30 червня 2016 року продовжено попередній наказ на 1 рік до 01 липня 2017 року на підставі заяви позивача від 30 червня 2016 року, хоча в заяві ним не зазначено ніякого терміну. 17 травня 2017 року ОСОБА_1 отримав персональне попередження про закінчення терміну дії трудового договору з 01 липня 2017 року, в зв`язку з цим він подав до відділу заяву з проханням продовжити його термін дії. Однак 30 червня 2017 року начальник відділу освіти, молоді та спорту повідомила, що оформлює наказ про звільнення позивача, а 04 липня 2007 року він поштою отримав листа з наказом від 30 червня 2017 року про його звільнення, а 10 липня 2017 року - трудову книжку. Наказ про звільнення позивач вважає незаконним, оскільки звільнення проведене до закінчення дії трудового контракту до 01 липня 2017 року. Крім того, реальних причин для звільнення не було. У зв`язку з переукладенням між сторонами декілька разів трудового договору та після закінчення дії останнього контракту позивач продовжував виконувати свої обов`язки, тому слід вважати, що трудовий договір з ним був укладений на невизначений строк.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 30 червня 2017 року; визнати недійсним трудовий контракт, укладений між ним та Відділом освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області 04 червня 2009 року, в частині терміну дії, визнавши його безстроковим трудовим договором; поновити його з 30 червня 2017 року на посаді директора вказаної школи; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Визнано наказ від 30 червня 2017 року № 622-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП з посади директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів у зв`язку з закінченням трудового контракту незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Попівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 24 882,65 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації на користь держави судовий збір у розмірі 1 280 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 11 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду змінити в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання недійсним трудового контракту, який укладений ним та відповідачем від 04.09. 2009 року в частині терміну дії, визнавши його безстроковим трудовим договором, задовольнивши цю вимогу; змінити рішення в частині відмови у поновленні його на роботі з 30.06.2017 року, поновивши його на роботі з цієї дати. На обґрунтування скарги зазначає, що суд вірно встановив, що трудовий договір між сторонами став безстроковим, а тому незрозумілим є рішення суду про відмову задоволенні вимог.

Дане рішення також оскаржено Відділом освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації. В апеляційній скарзі просить рішення суду про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд помилково застосував ст. 39-1 КЗпП України та вважав, що даний трудовий договір став безстроковим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що такі підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 14.02.2007 р. між ОСОБА_1 та відділом освіти Берегівської РДА укладено контракт, на підставі якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів на строк з 14.02.2007 року по 01.07.2009 року (а.с.15-17). Вказаний контракт оформлений наказом №119-к від 14.02.2007 року про переведення ОСОБА_1 з посади директора Варіївської ЗОШ І-ІІ ступенів на посаду директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів з 14.02.2007 року по 01.07.2009 року (а.с.18).

04.06.2009 року укладено контракт між ОСОБА_1 та відділом освіти Берегівської РДА, на підставі якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів на строк з 01.07.2009 року по 01.07.2010 року (а.с.12-14), який оформлений наказом №1097-к від 04.06.2009 року, який продовжив дію наказу №119-к від 14.02.2007 року до 01.07.2010 року (а.с.19).

Іншими наказами: №1695-к від 01.07.2010 року продовжено дію наказу №1097-к про призначення позивача директором Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів до 01.07.2013 року (а.с.20), №1202-к від 01.07.2013 року продовжено дію наказу №1695-к про призначення позивача директором Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів до 01.07.2014 року (а.с.21), №214-к від 08.05.2014 року продовжено дію наказу №1202-к про призначення позивача директором Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів до 01.07.2016 року (а.с.22) та №1174-к від 30.06.2016 року продовжено дію наказу №214-к про призначення позивача директором Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів до 01.07.2017 року (а.с.24).

17.05.2017 року ОСОБА_1 отримав під розпис «Персональне попередження» відділу освіти, молоді та спорту Берегівської РДА, у якому зазначалося, що згідно Наказу №1174 закінчується дія трудового договору на посаду директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів з 01.07.2017 року (а.с.28).

Наказом №622-к від 30.06.2017 року звільнено ОСОБА_1 з посади директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів відповідно до пункту 2 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з закінченням трудового контракту (а.с.25).

Задовольняючи частково позов, у частині визнання незаконним вищезазначеного наказу, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок переукладень трудового договору він став безстроковим. Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд виходив з їх безпідставності.

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові , а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч.3 ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до ч.3 ст.54 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно з п.2 ч.1ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» посада директора загальноосвітнього навчального закладу (на якого поширюються умови оплати праці працівників установ і закладів освіти), відноситься до посад педагогічних працівників.

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Вищевказаними матеріалами справи встановлено, що з позивачем був укладений трудовий договір у формі контракту, а в подальшому - у формі строкового трудового договору, що оформлений наказами роботодавця за згодою позивача. Тобто, позивачем укладався строковий трудовий договір у зв`язку з умовами зайняття посади директорка як педагогічного працівника відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Накази №1695-к від 01.07.2010 року, №1202-к від 01.07.2013 року, №214-к від 08.05.2014 року та №1174-к від 30.06.2016 року видавалися на підставі заяв позивача, які він власноручно писав на продовження трудових відносин, підписував їх, виконував обумовлену роботу, отримував заробітну плату. Накази видавались не всупереч волі позивача, а за його згодою та при повному усвідомленні, та в частині їх строковості не були жодного разу позивачем оскаржені і жодних заперечень позивача проти вказаного строку дії договору в наказах матеріали справи не містять.

Укладення між сторонами строкових трудових договорів не мало і не могло мати наслідком набуття трудовим договором з позивачем характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

30 червня 2016 року позивач власноручно написав заяву про продовження наказу про призначення його директором. Саме на підставі даної заяви було видано наказ від 30.06.2016року №1174, відповідно до якого позивача було призначено на посаду директора Попівської ЗОШ І-ІІ ступенів строком до 01 липня 2017 року. Тобто, закінчення строку дії контракту безпосередньо погоджено його сторонами під час укладення цього трудового договору. 17 травня 2017 року позивач отримав персональне попередження за яким його повідомлено, що згідно вказаного наказу дія трудового договору на посаду директора школи з 01.07.2007 року закінчується. Таким чином , відповідач не висловив свого бажання продовжувати трудові відносини із працівником після закінчення строку дії трудового договору (контракту) і наказом від 30.06.2017 року звільнив позивача в зв`язку закінченням трудового контракту.

Суд першої інстанції при розгляді справи не врахував вищенаведених фактичних обставин справи та вимог закону, не перевірив належним чином доводів відповідача і не дав їм правильної юридичної оцінки та дійшов неправильних висновків, що оскільки строкові трудові договори були переукладені декілька разів, то трудові відносини між сторонами слід вважати безстроковими, та безпідставно визнав наказ про звільнення позивача незаконним, поновив його на роботі та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивача звільнено з роботи на законних підставах з дотриманням встановленого законом порядку.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення про відмову в задоволенні заявленого позову з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у заявленому позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: