Справа № 266/2114/19
Провадженя№ 2/266/622/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2019 року м. Маріуполь Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді - Курбанової Н.М.,
при секретарі Макогон С.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання втратившими право користування жилим приміщенням,
третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Приморському району,
Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання втратившими право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування заявленого позову, посилалась на те, що вона є власницею будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку крім неї зареєстрована її донька ОСОБА_3 , її чоловік ОСОБА_2 та їх діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є відповідачами за даним позовом. У зазначеному будинку відповідачі зареєстровані, але фактично не проживають з серпня 2014р., виїхали з будинку, своїх речей у будинку не мають. У зв`язку з тим, що відповідачі без поважних причин тривалий час не проживають у спірному будинку, комунальні послуги не сплачують, позивачка не може оформити субсидію, і тому просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , втратившими право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 19.04.2019р. вказану справу прийнято до розгляду та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 22.05.2019р. позивачці відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
Позивачка ОСОБА_1 , надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють також в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до суду надали нотаріально посвідчену заяву, якою позовні вимоги визнали, справу просили розглядати у їх відсутність, позов про визнання їх втратившими право користування житлом, задовольнити, оскільки вони дійсно з серпня 2014р. виїхали з місця своєї реєстрації у будинку АДРЕСА_1 і зараз мешкають постійно в РФ, де оформили необхідні документи на постійне мешкання.
Представник третьої особи ОСОБА_6 , який діє на підставі довіреності, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, рішення просив постановити на розсуд суду, з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу жилого будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами від 09.04.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Волковицьким С.О., будинок АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 3-4).
Згідно акту від 09.04.2019 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , не мешкають у будинку АДРЕСА_1 , з серпня 2014р., про що свідчать ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 8).
Відповідно до закордонних паспортів громадян України, виданих на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № НОМЕР_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , № НОМЕР_2 , дозволено тимчасове мешкання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і відповідачі зареєстровані до ІНФОРМАЦІЯ_5 . за місцем проживання: АДРЕСА_2 , з 15.08.2016р.
Таким чином, діти відповідачем проживають разом з батьками з серпня 2014 року та зареєстровані за їх адресою проживання в РФ.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.
За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України).
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідачі позов визнали, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що право позивачки порушено і підлягає захисту, тому позовні вимоги ОСОБА_1 вважає за можливе задовольнити, з урахування того, що відповідачі будучі зареєстрованими в будинку АДРЕСА_1 , не проживають в будинку понад один рік, не використовують даний будинок за його прямим призначенням, не сплачують комунальні платежі, тому вони втратили право користування зазначеним будинком.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судових витрат, оскільки є пенсіонеркою та перебуває у скрутному матеріальному становищі, суд стягує з повнолітніх відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень, а саме 384,20грн. з ОСОБА_3 та 384,20грн. з ОСОБА_2
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 223, 263-265, 279 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання втратившими право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 втратившими право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 384 грн. 20 коп. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 384 грн. 20 коп. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 25.06.2019 року.

Суддя Курбанова Н. М.

Лагода ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 Маріуполь