Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 761/22801/15-ц

провадження № 61-32260св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

треті особи: ОСОБА_2 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року, у складі судді Осаулова А. А., ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Мазурик О. Ф., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), треті особи: ОСОБА_2 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання правовідносин за кредитним договором припиненими.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 12 червня 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 20 950,00 доларів США для проведення розрахунку за договором купівлі-продажу транспортного засобу.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки та того ж дня між ним та банком було укладено договір застави транспортного засобу.

У зв`язку з неналежним виконанням ним своїх зобов`язань за кредитним договором банк у 2010 році звернувся до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитом та 26 березня 2010 року рішенням Подільського районного суду м. Києва достроково стягнуто з нього заборгованість за кредитом у вигляді основного боргу, процентів та штрафних санкцій, а всього 144 058,21 грн, що є еквівалентом суми боргу в доларах США на час винесення рішення.

Позивач зазначав, що він сплатив 29 жовтня 2013 року, 30 жовтня 2013 року та 28 травня 2015 року на користь банку вказану заборгованість, виконавши рішення суду та зобов`язання перед банком у повному обсязі. Однак при зверненні до банку з заявою про видачу довідки про відсутність заборгованості за кредитом з`ясувалось, що банк продовжує нараховувати суму боргу. У той же час, у зв`язку з тим, що банк, пред`являючи позов до нього у 2010 році, змінив строк виконання основного зобов`язання, а відтак втратив право на нарахування відсотків за користування кредитом, а з врахуванням вимог статті 599 ЦК України кредитний договір є припиненим.

З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати правовідносини за кредитним договором від 12 червня 2007 року припиненими.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час розгляду справи правовідносини між сторонами тривають, а наведені стороною позивача обставини їх припинення не доводять необхідність визнання правовідносин такими, що є припиненими. Також судом враховано, що оплату суми заборгованості позивачем здійснено лише у 2013 році, а тому право банку на своєчасне повернення основного боргу за кредитом та на нарахування відсотків за користування кредитними коштами було знову порушено позивачем, а його зобов`язання перед банком вчасно виконано не було, що надає банку право на стягнення заборгованості і процентів за новий період з врахуванням того, що кредит був виданий у доларах США, курс якого за вказаний період змінювався в бік збільшення, що унеможливлює визнання правовідносин за цим кредитним договором припиненими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 Визнано припиненими правовідносини за кредитним договором, укладеним 12 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що зобов`язання між сторонами припинилось виконанням, проведеним позивачем належним чином (стаття 599 ЦК України).

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове рішення касаційного суду мотивоване тим, що апеляційний суд дійшов передчасних висновків про те, що кредитні правовідносини між сторонами припинились, оскільки судом не з`ясовано чи підлягають стягненню з боржника кошти відповідно до статей 625, 1048 ЦК України у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2015 рокузалишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , просить скасувати судові рішення у справі та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не з`ясували факту виконання кредитного договору, не з`ясували усіх фактичних обставин справи, дійсний характер спірних правовідносин та яка правова норма підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, наведена у рішеннях судів касаційної та апеляційної інстанцій правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-1412цс16, не може бути застосована у цій справі, оскільки спірні правовідносини є різними.

Також відповідачем пропущено позовну давність на звернення з вимогами про стягнення коштів за статтями 625, 1048 ЦК України, тому підстав для застосування цих норм права немає.

27 червня 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У серпні 2017 року від ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надіслано заперечення на касаційну скаргу, у якій, посилаючись на правильне застосування судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, просило касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу та матеріали касаційного провадження 01 червня 2018 передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновків про задоволення касаційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 12 червня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 20 950,50 доларів США, зі сплатою процентів за його користування в розмірі 13 % річних, на строк до 12 червня 2013 року.

Додатковим договором до кредитного договору від 02 грудня 2008 року сторони погодили збільшення процентної ставки до 17,5 % річних та визначили новий термін повернення кредиту - 12 червня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Позичальник, взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав у повному обсязі, в результаті чого ВАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 142 513,08 грн, яка утворилась станом на 03 лютого 2010 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2010 року у справі № 2-2387/10, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 03 лютого 2010 року у загальній сумі 142513,08 грн та судовий збір у розмірі 1452,13 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн, а всього 144 058,21 грн.

Згідно з квитанціями від 29 та 30 жовтня 2013 року ОСОБА_1 погасив заборгованість перед банком у сумі 119 895,00 грн, 1 545,13 грн і 28 травня 2015 року у сумі 24 163,39 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 15 червня 2015 року виконавче провадження з виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2010 року закінчено у зв`язку з фактичною сплатою боргу в повному обсязі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком до позивача не заявлялись.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, неправильно визначився з характером спірних правовідносин, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказів у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог з підстав, викладених у рішенні.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що кредитор має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання судового рішення.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають зазначеним правовим висновкам Верховного Суду України, а суди, вирішуючи спір, неправильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного його розгляду, що в силу вимог статті 412 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення указаного позову.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», треті особи: ОСОБА_2 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання правовідносин за кредитним договором припиненими задовольнити.

Визнати припиненими правовідносини, які виникли за кредитним договором № 32/21, укладеним 12 червня 2007 року між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (код ЄДРПОУ - 19017842).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик