Справа № 344/5026/19
Провадження № 2/344/2732/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого -судді: Шамотайла О.В.,

секретаря: Устинської Н.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача прокуратури Івано-Франківської області - Верешка М.І.

представника відповідача ГУНП в Івано-Франківської області, УМВС в Івано-Франківської області - Луцишина В.М.

представника відповідача Державної Казначейської служби України - Шикиринець Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Івано-Франківськ, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України в Івано-Франківській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, прокуратури Івано-Франківської області, Івано-Франківської місцевої прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування за рахунок Державного бюджету України моральної (немайнової) шкоди та відшкодування витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою, яку мотивує тим, що 11.06.2007 року прокуратурою м. Івано-Франківська було порушено щодо позивача кримінальну справу №285888 щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Позивачем, тоді ж - 11.06.2007 року подано до суду скаргу на постанову про порушення кримінальної справи, однак дану скаргу залишено без задоволення постановою Івано-Франківського міського суду від 09.07.2007 року. Позивач оскаржив 12.07.2007 року зазначену постанову суду першої інстанції до апеляційного суду, який залишив без змін рішення суду першої інстанції.

08.08.2007 року позивача допитано як підозрюваного та в той же день відносно нього обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд і цим же днем накладено арешт на майно підозрюваного.

21.08.2007 року слідчим прокуратури м.Івано-Франківська винесено постанову про притягнення позивача, як обвинуваченого, а 31.08.2007 року було затверджено обвинувальний висновок та направлено справу на судовий розгляд.

Позивач вважає, що органом досудового слідства досудове розслідування було проведено неповно, однобічно, упереджено, не встановлено всіх обставин справи, не вжито всіх передбачених законом заходів для виявлення обставин, що виправдовують обвинуваченого, протиправно покладено обов`язок доказування на позивача, як обвинуваченого. Всі клопотання позивача на етапі досудового розслідування залишено органом досудового розслідування без задоволення, неправомірне ігнорування органом досудового розслідування доводів позивача спричинило тривале судове слідство та розгляд справи по суті. Безпідставність пред`явлених позивачу звинувачень, неповнота, однобічність та упередженість при проведенні досудового розслідування, на думку позивача, підтверджується тим, що через два роки судового слідства, а саме 31.03.2009 року відбулася зміна пред`явленого обвинувачення з ч.2 ст. 364 КК України на ч.2 ст. 367 КК України. При цьому позивач зазначає, що така перекваліфікація мала на меті в подальшому закриття справи на підстави амністії чи з нереабілітуючих причин, на що позивач не міг погодитися.

Внаслідок тривалого психологічного тиску через безпідставне притягнення позивача до кримінальної відповідальності погіршився його стан здоров`я та він перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні ОКЛ.

10.11.2011 року судом першої інстанції вказану кримінальну справу повернуто прокурору м. Івано-Франківська для проведення додаткового розслідування, а 28.12.2011 року постановою старшого слідчого прокуратури м. Івано-Франківська кримінальна справа №285888, порушена за ознаками злочину, відповідальність за який передбачено за ч.2 ст. 364 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України (1960р.), а саме за відсутністю в діянні складу злочину.

Однак, в порушення положень ст. 53-1 КПК України (1960р.) позивачу не було роз`яснено порядок поновлення його порушених прав і не роз`яснено право на відшкодування шкоди, завданої особі внаслідок незаконних засудження, притягнення як обвинуваченого, затримання, застосування запобіжного заходу та у разі незаконного продовження виконання призначеного покарання у випадках, коли кримінальний закон, який усуває караність діяння, набрав чинності.

На звернення позивача до прокуратури щодо роз`яснення йому його прав, передбачених ст. 53-1 КПК України (1960р.) прокуратура м.Івано-Франківська обмежувалась повідомленнями про факт закриття кримінальної справи.

А відповідно до відповіді прокуратури від 11.04.2013 року за №667-12 про результати розгляду звернення позивача йому повідомлено про те, що в результаті вивчення матеріалів кримінальної справи №285888 постанова від 28.12.2011 року про закриття кримінальної справи скасована, як незаконна та необґрунтована, а до Єдиного реєстру досудового розлідування внесено відомості 11.04.2013 року за №0000069.

На адвокатський запит захисника позивача отримано відповідь слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області від 03.11.2014 року за №420-069 про те, що досудове розслідування триває, з`ясовуються усі підстави вчинення злочину.

Позивач вважає, що в зв`язку із скасуванням постанови про закриття кримінальної справи відносно нього поширювалась дія раніше обраного запобіжного заходу, а тому він повідомляв орган досудового розслідування про зміну адреси місця реєстрації.

Після чергового запиту позивача від 16.02.2016 року позивачу за вихідним номером №69/108/46/02-2016 від 31.03.2016 року надано постанову слідчого СВ Івано-Франківського ГУ НП в Івано-Франківській області про закриття кримінального провадження №0000069 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто в зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Оскільки позивач понад сім років знаходився під психологічним тягарем спочатку тяжкого обвинувачення, що морально виснажувало його, постійно викликало необхідність звертатися до лікарів, погіршило стан його здоров`я, а також не зняте безпідставне обвинувачення унеможливило реалізацію права на просування по державній службі, змінило в негативну сторону відношення колег до позивача, порушило звичні суспільні зв`язки, а постійна необхідність витрачати кошти на правову допомогу, поряд з важким матеріальним становищем позивача, призводило до пригнічення психологічного стану позивача. Позивач вказує, що всі ці роки постійно перебував в стресовому стані, не міг повноцінно виконувати батьківські обов`язки, оскільки витрачав багато часу на свій захист від безпідставного звинувачення, приховував від своїх батьків факт порушення відносно нього кримінального переслідування, оскільки вважав, що його батько після перенесеного інфаркту не зміг би пережити ще один інфаркт, відчував постійну тривогу за це, не відчував себе повноцінним членом суспільства. Серед інших негативних наслідків є руйнування життєвих планів та соціальних зв`язків, завдання шкоди діловій репутації юриста, а звинувачення в службовому злочині мало не призвело до втрати сенсу продовження кар`єри.

З посиланням на норми ч.5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 56 Конституції України, ч. 1 ст. 1166, п.2 ч.2 ст. 1167, ст. 1176, ст.. 1190 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач просить стягнути з Державного бюджету України відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 371397,00 грн. (з розрахунку 1 мінімальної заробітної плати (4173,00 грн.) за кожен повний місяць перебування під слідством та судом (89 місяців), а також відшкодування витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги, які позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог визначив у розмірі 59601,89 грн.

Представник відповідача -прокуратури Івано-Франківської області скористався своїм правом про надання відзиву та подав його в письмовому вигляді, що долучений до матеріалів справи (а.с. 89-93), де просив відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність та невідповідність фактичним обставинам. Відповідач вважає, що немає будь-яких судових рішень чи відповідних рішень уповноважених органів влади, які встановлюють факти незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу та інших обставин. Також, цей відповідач вважає, що позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Додатково вказано, про те, що Івано-Франківська місцева прокуратура не є юридичною особою, а тому не може виступати стороною у справі.

Представник відповідача Головного управління національної поліції України у Івано-Франківській області також подав відзив (а.с. 97-100) згідно до якого вказано, що ГУНП в Івано-Франківській області та Івано-Франківський ВП ГУНП в Івано-Франківській області не є правонаступниками УМВС України в Івано-Франківській області та Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області. До 07.11.2015 року ГУНП в Івано-Франківській області не мало жодного відношення до вказаного кримінального провадження, жодних процесуальних слідчих дій ним не приймалося. Вважає, що позивачем не наведено жодних підстав та не надано доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрати немайнового характеру та доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, доказів про погіршення здоров`я, що стало наслідком саме обставин, виявлених при розслідуванні даного кримінального провадження. Просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач на вказані відзиви подав відповідь, що долучена до матеріалів справи (а.с.132-133), де просив задовольнити позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в повному обсязі.

Окрім того, позивачем та представником відповідача прокуратури Івано-Франківської області також подано суду додаткові пояснення (а.с. 150-152,142-144 відповідно).

Також представником відповідача (залученого на підставі ухвали суду за клопотанням позивача) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківської області подано відзив до позовної заяви, де вказано, що позивачем практично не наведено жодних підстав та не надано доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрати немайнового характеру та доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, доказів про погіршення здоров`я, що стало наслідком саме обставин, виявлених при розслідуванні даного кримінального провадження. Просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач Державна казначейська служба України своїм правом на відзив не скористалася.

В судовому засіданні позивач просив задовольнити вимоги позову в повному обсязі з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представники сторони відповідача просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши сторін, дослідивши наявні письмові докази у матеріалах судової справи, матеріали кримінальної справи №285888 та матеріали кримінального провадження №0000069 (всього матеріали кримінальної справи та кримінального провадження у 4-х томах), судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносни.

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського обласного управління юстиції, виніс 25.04.2005 року постанову про відкриття виконавчого провадженння ВП №705108 (а.с.56 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Підставою для винесення вказаного документу слугувала постанова Івано-Франківського міського суду від 10.02.2005 року за №3-1545/2005 про розгляд порушення вимог ст. 336 МК України, якою конфісковано спеціальний лісовий тягач «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причіп типу MV7-018, 1990 року випуску загальною вартістю 179780 грн. (а.с. 53 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

25.04.2005 року головним державним виконавцем ОСОБА_1 направлено в адресу начальника Івано-Франківської митниці для відому постанову про відкриття виконавчого провадження та запропоновано для погодження кандидатуру експерта (спеціаліста) - ОСОБА_3 - експерта оцінювача.

27.04.2005 року головним державним виконавцем ОСОБА_1 складено акт опису і арешту майна, в якому описано і накладено арешт на таке майно :

1) спеціальний лісовий тягач «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем ;

2) причіп типу MV7-018, 1990 року випуску (а.с. 57-58 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

За результатами погодження в.о.начальника митниці в листі від 28.04.2005р. №24/34-3226 кандидатури експерта (спеціаліста) ОСОБА_3, 28.04.2005 року головний державний виконавець ОСОБА_1 виносить постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні ВП №705108 та призначає експертом ОСОБА_3, який повинен був надати письмовий висновок з питань : вартості арештованого майна, а саме : спеціального лісового тягача «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепу типу MV7-018, 1990 року випуску (а.с. 59-61 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Експерт- підприємець ОСОБА_3 29.04.2005 року склав акт автотоварознавчого дослідження №224 згідно до висновку якого мінімальна початкова вартість автомобіля «Татра-815» лісовоз та причепу типу MV7-018 складає 30061,00грн. (а.с. 62 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Головним державним виконавцем ОСОБА_1 12.05.2005 року листом повідомлено начальнику Івано-Франківської митниці про необхідінсть нарахування митних платежів по спеціальному лісовому тягачу «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску, та одночасно направлено акт автотоварознавчого дослідження №224 від 29.04.2005 року (а.с. 64 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Головний державний виконавець ОСОБА_1 16.05.2005 року виніс постанову про призначення для участі у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови суду від 10.02.2005 року за №3-1545/2005 спеціаліста, якому доручив доставити: спеціальний лісовий тягач «Татра-815» до місця зберігання (а.с. 63 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

18.05.2005 року експерт- підприємець ОСОБА_3 склав висновок згідно до якого вартість гідравлічного навантажувача складає 11851,00 грн. (а.с. 90 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Згідно до акту від 19.05.2005 року за №7 прийому-передачі Івано-Франківською митницею через директора ТзОВ «Охоронна фірма «Січ» передано державному виконавцю ОСОБА_1 спеціальний лісовий тягач «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску (а.с. 65 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

23.05.2005 року в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень ОСОБА_1 на адресу начальника відділу ДВС Івано-Франківського обласного управління юстиції, директора СПД «Укрспец`юст» Міністерства юстиції України, директора ДАК «Національна мережа Аукціонних центрів», директора ТОВ «Мультимедіа Софт», директора АТЗТ «Регіональна корпорація майнових послуг та моніторингу» направлено повідомлення щодо наявності арештованого майна, а саме: спеціального лісового тягача «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску, який був ввезений на митну територію України 11.04.2004 року на адресу ТОВ «Радіоремсервіс» і є об`єктом порушення митних правил. Вказано, що мінімальна початкова вартість лісового тягача «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску згідно до акту автотоварознавчого дослідження складає 30061,00грн. Запропоновано надати пропозиції щодо арештованого майна в строк до 28.05.2005 року (а.с. 68 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Судом встановлено, що 23.05.2005 року позивач - ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Івано-Франківського обласного управління юстиції, затвердив поданий ним же - ОСОБА_1 як головним державним виконавцем висновок на документи щодо реалізації арештованого державними виконавцями майна (а.с. 69 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Крім того, вже 31.05.2005 року ОСОБА_1 як в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Івано-Франківського обласного управління юстиції подав заявку на реалізацію конфіскованого майна до директора ІФФ СДП «Укрспец`юст» (а.с. 70 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Директор ІФФ СДП «Укрспец`юст» 03.06.2005 року направив ОСОБА_1 , як в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Івано-Франківського обласного управління юстиції копію оголошення про продаж конфіскованого майна, а саме автомобіля «Татра 815» (а.с. 71-72 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Перший заступник начальника митниці 10.06.2005 року повідомив ОСОБА_1 як головного державного виконавця про те, що товари, які підлягають оберненню у власність держави, звільняються від обкладання митом (а.с. 74 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

23.06.2005 року протоколом №5090056-8 проведення аукціону по реалізації рухомого майна (лот №8, лісовоз «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску ) встановлено переможця аукціону - ОСОБА_4 за ціною 800000,00 грн. (а.с. 75 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Однак реалізація конфіскованого майна за вказаним аукціоном не відбулася.

12.07.2005 року протоколом №5090056-15 проведення аукціону по реалізації рухомого майна (лот №8, лісовоз «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску ) встановлено переможця аукціону - ОСОБА_5 за ціною 40000,00 грн. (а.с. 82 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

12.07.2005 року ОСОБА_5 відповідно до копії квитанції сплатив 40000,00 грн. за придбання лісовоза «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску (а.с. 76 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

12.07.2005 року ОСОБА_1 , як головний державний виконавець подав, а ОСОБА_1 , як в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Івано-Франківського обласного управління юстиції затвердив акт про проведений аукціон (а.с. 77 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

13.07.2005 року передано реалізоване на аукціоні майно переможцю аукціону (а.с. 81 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

25.07.2005 року ОСОБА_1 як головний державний виконавець виніс, а ОСОБА_1 . як в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Івано-Франківського обласного управління юстиції затвердив постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у рамках ВП №705108 (а.с. 84 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

27.07.2005 року в дохід держави перераховано 27793,33 грн. отриманих від реалізації конфіскованого майна аукціону (а.с. 85-86 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

15.09.2005 року ОСОБА_1 , як головний державний виконавець виніс, а ОСОБА_1, як в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Івано-Франківського обласного управління юстиції затвердив постанову про закінчення виконавчого провадження.

В матеріалах кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069), зокрема а.с. 9-17 т.1, міститься висновок автотоварознавчого дослідення №26А від 29.03.2007 року, складений судовим експертом ОСОБА_10 за листом УСБ України в Івано-Франківській області, відповідно до висновку якого залишкова вартість комплекту грейферного крану-маніпулятору для завантаження, розвантаження лісоматеріалів та одноосного причепу-розпуску MV7-018 на день проведення дослідження становить разом 68915,00 грн.

23.05.2007 року ОСОБА_1 було надано пояснення прокурору м. Івано-Франківськ (а.с. 91-92 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) по вказаних вище обставинах виконавчого провадження стосовно конфіскованого лісовоза з навантажувачем та прицепом і його подальшої реалізації.

06.06.2007 року ОСОБА_3 було надано пояснення прокурору м. Івано-Франківськ (а.с. 89 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) щодо проведення оцінки ним лісовоза з навантажувачем та прицепом.

Також в матеріалах кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069), зокрема а.с. 95 т.1, міститься пояснення ОСОБА_10 без вказання дати щодо проведення оцінки ним лісовоза з навантажувачем та прицепом.

11.06.2007 року прокуратурою м. Івано-Франківська (заступником прокурора м. Івано-Франківська) було порушено щодо ОСОБА_1 кримінальну справу №285888 щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України та в той же день складено протокол про ознайомлення особи з порушенням відносно неї кримінальної справи та врученням копії постанови (а.с. 1-2 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

12.06.2007 року старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська допитано в якості свідка ОСОБА_5 (а.с. 144-145 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

13.06.2007 року старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська допитано в якості спеціаліста ОСОБА_12 (а.с. 146 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

15.06.2007 року старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська допитано в якості свідка ОСОБА_3 (а.с. 147-148 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

16.06.2007 року старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська допитано в якості експерта ОСОБА_10 (а.с. 149 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

18.06.2007 року в зв`язку з оскарженням позивачем постанови про порушення кримінальної справи Івано-Франківським міським судом винесено постанову про відкриття провадження та зупинено слідство по кримінальній справі №285888 відносно ОСОБА_1 (а.с. 95 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська 18.06.2007 року зупинено на виконання постанови суду досудове слідство по кримінальній справі №285888 (а.с. 96 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

09.07.2007 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення постановою Івано-Франківського міського суду (а.с. 98 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Позивачем оскаржено 12.07.2007 року зазначену постанову суду першої інстанції до апеляційного суду (а.с. 100-102 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

17.07.2007 року старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська винесено постанову про відновлення досудового слідства та прийняття кримінальної справи до свого провадження (а.с. 103 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

17.07.2007 року старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська винесено постанову про прийняття кримінальної справи до свого провадження (а.с. 104 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

В цей же день старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська винесено постанову про призначення судово-товарознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам-товарознавцям Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. (а.с. 106-107 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

31.07.2007 року Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз направив висновок експертизи №2542 від 31.07.2007 року на адресу старшого слідчого СВ прокуратури м. Івано-Франківська (а.с. 109 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

31.07.2007 року вже іншим слідчим з ОВС СВ прокуратури м. Івано-Франківська винесено постанову про прийняття кримінальної справи до свого провадження (а.с. 105 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

02.08.2008 року слідчим з ОВС СВ прокуратури м. Івано-Франківська проведено додатковий допит свідка ОСОБА_3 (а.с. 150-151 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

08.08.2007 року слідчим складено протокол оголошення обвинуваченому (підозрюваному) про призначення судово-товарознавчої експертизи (а.с. 108 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) у якому міститься запис позивача про те, що він ознайомився із зазначеною постановою та бажає подати клопотання щодо постанови, яке буде подано окремо.

В той же день, 08.08.2007 року слідчим складено протокол ознайомлення обвинуваченого (підозрюваного) з його правами згідно Конституції України (а.с. 159 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) у якому міститься запис позивача про те, що він ознайомлений із своїми правами в повному обсязі, вони йому зрозумілі, на даний час від захисника відмовляється, свої права та інтереси буде захищати самостійно.

А так само, 08.08.2007 року слідчим складено протокол роз`яснення процесуальних прав обвинуваченому (підозрюваному) (а.с. 160 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) у якому міститься запис позивача про те, що на даний час він від захисника відмовляється в зв`язку з матеріальним становищем, з правами ознайомлений, права йому зрозумілі.

Також в матеріалах кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069) міститься заява ОСОБА_1 про те, що він відмовляється від захисника, та постанова про прийняття відмови обвинуваченого (підозрюваного) від участі захисника та відповідний протокол а.с. 161-163 т.1.

08.08.2007 року позивача допитано як підозрюваного (а.с. 164-166 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) та в той же день відносно нього обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 167-168 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) і цим же днем накладено арешт на майно підозрюваного (а.с. 169 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

При цьому судом встановлено, що в матеріалах кримінальної справи (а.с. 170 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069) міститься протокол від 08.08.2007р., відповідно до якого встановлено, що майно, на яке може бути накладено арешт -у підозрюваного відсутнє.

10.08.2007 року від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення в найкоротші терміни наступний допит його, як потерпілого (а.с. 171 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), у відповідь на що старшим слідчим з ОВС СВ прокуратури м. Івано-Франківська повідомлено ОСОБА_1, що вже 08.08.2007 року з ним проведено відповідну процесуальну дію в ході якої від нього жодних зауважень чи доповнень не поступало і зазначено, що при наявності у ОСОБА_1 якихось зауважень чи доповнень останній може викласти їх окремо у письмовому клопотанні, яке буде долучено до матеріалів кримінальної справи (а.с. 172 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

10.08.2007 року ОСОБА_1 подано слідчому клопотання про долучення до матеріалів кримінальної справи копію акту проведення службового розслідування від 22.06.2007 року, копію висновку на документи щодо реалізації арештованого майна від 02.06.2007 року та копію супровідного листа до висновку на документи щодо реалізації арештованого майна від 02.06.2007 року (а.с. 173-178 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Також, в ході проведення досудового розслідування у вказаній кримінальній справі було проведено виїмку документів щодо передачі на реалізацію через аукціон арештованого майна (а.с. 179-182 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), долучено характеризуючі особу дані, посадові інструкції (а.с. 183-196 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

У відповідності до висновку судової автотоварознавчої експертизи №2542 від 31.07.2007 року по кримінальній справі №285888, складеному науковим співробітником лабораторії судових товарознавчих та автотоварознавчих досліджень Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз ринкова вартість гідравлічного навантажувача, що встановлений на автомобілі «Татра-815», 1990 року випуску станом на липень 2005 року може становити 59397,00 грн. (а.с. 110-118 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

17.08.2007 року слідчим з ОВС СВ прокуратури м. Івано-Франківська проведено допит свідка ОСОБА_12 (а.с. 155-156 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

20.08.2007 року слідчим винесено постанову про уточнення суми заподіяної шкоди державним інтересам, яку слід вважати в розмірі 59397 грн. з урахуванням висновку судової автотоварознавчої експертизи №2542 від 31.07.2007 року (а.с. 197 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

21.08.2007 року здійснено виїмку висновку від 18.05.2005 року (а.с. 198-200 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

21.08.2007 року слідчим складено протокол пред`явлення обвинуваченому матеріалів судово-товарознавчої експертизи (а.с. 119 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) у якому міститься запис позивача про те, що він ознайомився із зазначеним висновком експертизи в повному обсязі, заяв та клопотань немає до висновку експертизи.

21.08.2007 року слідчим з ОВС СВ прокуратури м. Івано-Франківська проведено допит свідка ОСОБА_13 (а.с. 157-158 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Окрім того, 21.08.2007 року слідчим складено протокол ознайомлення обвинуваченого (підозрюваного) з його правами згідно Конституції України (а.с. 201 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) у якому міститься запис позивача про те, що він ознайомлений із своїми правами в повному обсязі, вони йому зрозумілі, на даний час від захисника відмовляється в зв`язку з тяжким матеріальним становищем.

Так само 21.08.2007 року слідчим складено протокол роз`яснення процесуальних прав обвинуваченому (підозрюваному) (а.с. 202 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) у якому міститься запис позивача про те, що на даний час він від захисника відмовляється в зв`язку з матеріальним становищем, з правами ознайомлений, права йому зрозумілі.

Також, в матеріалах кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069) міститься заява ОСОБА_1 від 21.08.2007року про те, що він відмовляється від захисника в зв`язку з тяжким матеріальним становищем (а.с. 203 т.1), та постанова про прийняття відмови обвинуваченого (підозрюваного) від участі захисника та відповідний протокол а.с. 204-205 т.1.

21.08.2007 року слідчим прокуратури м.Івано-Франківська винесено постанову про притягнення позивача, як обвинуваченого (а.с. 207-208 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) та скаладено протокол про пред`явлення обвинувачення, роз`яснення його суті і вручення постанови (а.с. 206 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) .

21.08.2007 року слідчим прокуратури м.Івано-Франківська допитано позивача, як обвинуваченого (а.с. 209-213 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), який підписано позивачем без зауважень.

В той же день відносно ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 214-215 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Окрім того, 21.08.2007 року слідчим прокуратури м.Івано-Франківська винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3 на підставі п.2 ст. 6 КПК України (1960 року) (а.с. 216 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), а також винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно службових осіб Івано-Франківської митниці на підставі п.2 ст. 6 КПК України (1960 року) (а.с. 219 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), а також внесено подання в порядку ст. 23-1 КПК України (1960 року) начальнику Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 231 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Також 21.08.2007 року складено протокол оголошення обвинуваченому про закінчення слідства (а.с. 232 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

29.08.2007 року пред`явлено ОСОБА_1 матеріали справи, ознайомившись із ними в повному обсязі, у відповідному протоколі обвинувачений заявив клопотання про проведення допиту осіб на території яких знаходилось майно і допит осіб, що передали на реалізацію майно та провести виїмку оригіналу акту №224 від 29.04.2005 року (а.с. 233 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), у задоволенні якого відмовлено відповідною постановою від 29.08.2007 року (а.с. 234 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

31.08.2007 року було затверджено обвинувальний висновок відносно ОСОБА_1 (а.с. 236-149 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

11.09.2007 року в Івано-Франківський міський суд подано ОСОБА_1 клопотання по попередньому розгляду кримінальної справи №285888, де обвинувачений вважав, що 29.08.2007 року слідчим безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 29.08.2007 року, а також не виконано вимоги ст. 22 КПК України, а обвинувальний висновок складено з порушеннями ч.2 ст. 223 КПК України (а.с. 4-5 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

12.09.2007 року суд призначив справу до судового розгляду, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовив з підстав того, що підтвердження чи спростування обставин наведених обвинуваченим можливе лише при об`єктивному розгляді справи, характер наведених недоліків можливо усунути в судовому засіданні (а.с. 8-9 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

В подальшому, 27.09.2007 року під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 заявляв клопотання про витребовування з архіву підприємця-експерта ОСОБА_3 оригіналу акту товарознавчого дослідження №224 від 29.04.2005 року, оригіналу висновку б/н від 18.05.2005 року щодо оцінки гідравлічного навантажувача, який з показів експерта був виготовлений для замовника, однак не направлений йому, а також про виклик та допит ОСОБА_14 (а.с. 29 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Дане клопотання суд 16.10.2007 року постановив вирішити в ході судового слідства (а.с. 31, зв. а.с. 31 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), а також постановою суду призначено підсудному ОСОБА_1 захисника (а.с. 32 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

02.11.2007 року ОСОБА_1 подав заяву про відмову від участі призначеного судом захисника (а.с. 47 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

16.11.2007 року судом прийнято відмову від захисника, про що винесено відповідну постанову (а.с. 51 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), а також суд виносив постанову про примусовий привід свідків (а.с. 52 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

В матеріалах кримінальної справи міститься клопотання ОСОБА_1 від 27.09.2007 року за вхідним № 031/16/22 від 05.12.2007р. про витребовування з архіву підприємця-експерта ОСОБА_3 оригінала акту товарознавчого дослідження №224 від 29.04.2005 року, оригіналу висновку б/н від 18.05.2005 року щодо оцінки гідравлічного навантажувача, який з показів експерта був виготовлений для замовника, однак не направлений йому, а також про виклик та допит ОСОБА_14 , клопотання від 04.12.2007 року про допущення до захисту адвоката Шелепу А.В. та одночасне відкладення справи в зв`язку з цим, і клопотання здійснення повної фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючої апаратури (а.с. 55-57 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Суд, 14.02.2008 року скерував до експерта ОСОБА_3 вимогу про представлення на адресу суду оригінал акту товарознавчого дослідження №224 від 29.04.2005 року, оригіналу висновку б/н від 18.05.2005 року щодо оцінки гідравлічного навантажувача (а.с. 71 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

На виконання вимоги суду від 14.02.2008р. про представлення експертом ОСОБА_3 оригіналу акту товарознавчого дослідження №224 від 29.04.2005 року, оригіналу висновку б/н від 18.05.2005 року щодо оцінки гідравлічного навантажувача, ОСОБА_3 04.03.2008р. повідомлено суд, що витребувані судом документи вилучені 22.08.2007 року в ході проведення виїмки документів (а.с. 78 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069))

27.03.2008 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про витребовування з прокуратури та приєднання до матеріалів справи матеріали перевірки в порядку ст. 97 КПК України (1960 року), на підставі яких було прийнято рішення про порушення кримінальної справи (а.с. 93 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

14.08.2008 року ОСОБА_1 надано розписку про отримання копії постанови про зміну обвинувачення із ст. 364 ч.2 КК України на ст.367 ч.2 КК України (а.с. 114-118 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

10.11.2008 року від ОСОБА_1 подано заяву про відмову від застосування відносно нього Закону України «Про амністію», а також клопотання його захисника про повернення справи на додаткове досудове слідство (а.с. 128-134 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Суд в задоволенні клопотання захисника про повернення справи на додаткове досудове слідство відмовив постановою від 28.11.2008 року (а.с. 138-139 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Окрім того, судом винесено постанову про судове доручення від 28.11.2008 року якою зобов`язав встановити вартість гідравлічного навантажувача без врахування ремонтних робіт та покращень, які були здійснені новим власником ОСОБА_5 (а.с. 140-141 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

На виконання судового доручення - постанови про судове доручення від 28.11.2008 року, 08.12.2008 року винесено постанову про призначення судово-автотоварознавчої експертизи (а.с. 144 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

10.12.2008 року проведено огляд місця події, що зафіксовано у відповідному протоколі (а.с. 145-150 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069))

Відповідно до висновку експерта №09/18-150 від 16.12.2008 року вартість гідравлічного навантажувача, як складової автомобіля «Татра-815» з урахуванням коефіцієнта зносу, без урахування ремонтних робіт та його покращення станом на липень 2005 року може становити 42000,00 грн. (а.с. 151-159 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

19.02.2009 року суд відмовив в задоволенні клопотання захисника підсудного про повернення справи на додаткове досудове слідство (а.с. 166 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

30.03.2009 року ОСОБА_1 заявив клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином завірених копій документів, а саме Актів товарознавчого дослідження №311 від 15.09.2005 року, №220 від 19.04.2005 року, №219 від 19.04.2005 року, №312 від 15.09.2005 року, №118 від 04.07.2006 року, №155 від 16.10.2006 року, копію акту виконаних робіт від 22.06.2005 року, а також про виклик для допиту ОСОБА_3 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с. 171-174 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

31.03.2009 року державним обвинувачем винесено ще одну постанову, якою змінено обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 367 КК України в частині завданих збитків державі в сумі 40000,00 грн. (а.с. 175-176 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

22.05.2009 року судом винесена постанова про судове доручення - проведення огляду гідравлічного навантажувача з участю власника для всатновлення точних даних про покращення гідравлічного навантажувача (найменування придбаних запасних частин та їх вартість) (а.с. 183-184 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

На виконання судового доручення згідно постанови від 22.05.2009р. прокуратурою м. Івано-Франківська надано протокол огляду місця події та проткол допиту свідка (а.с. 200-203 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) з яких випливає, що новим власником ОСОБА_5 з моменту придбання лісовоза з гідравлічним навантажувачем неодноразово проводився його ремонт у загальній вартості близько 10000,00 грн., з яких близько 6000,00 грн. витрачено на запасні частини та близько 4000,00 грн. на проведення ремонтних робіт

21.07.2009 року судом за клопотанням прокурора, з яким погодились підсудний та його захисник винесено постанову про призначення повторної судово-товарознавчої експертизи (а.с. 231-232 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069))

Висновком експерта від 30.12.2009 року за №3409 (а.с. 2-10 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) вказано, що об`єктивно визначити вартість не представляється можливим.

В подальшому двічі відбувалася зміна головуючих у кримінальній справі- з судді Лазарєва О.Б на суддю Кишакевича Л.Ю., та з судді Кишакевича Л.Ю. на суддю Ковалюк І.П.

ОСОБА_1 подано до суду клопотання про оголошення в судовому засіданні постанови від 31.03.2009 року про зміну підозри (а.с. 117т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Підсудний ОСОБА_1 подав письмові показання по справі, які долучені до матеріалів кримінальної справи (а.с. 126-130 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

01.11.2011 року ОСОБА_1 внесено клопотання про проведення судового засідання 03.11.2011 року без участі його захисника (а.с. 135 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

17.10.2011 (11.11.2011 року) року захисником Шелепою А.П. подано суду клопотання про повернення справи на додаткове досудове слідство (а.с. 138-147 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

10.11.2011 року судом винесено постанову про направлення справи на додаткове розслідування (а.с. 169-171 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Прокуратурою м. Івано-Франківська подано апеляцію (а.с. 173-175 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

22.12.2011 року старшим слідчим прокуратури прийнято кримінальну справу №285888 до свого провадження (а.с. 2 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

27.12.2011 року та 28.12.2011 року проведено допити свідків (а.с. 3-5 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069))

28.12.2011 року Гундяком Т .Д. подано старшому слідчому прокуратури заяву про не бажання мати захисника при проведенні слідчих дій - додаткового допиту та вказано,що це не пов`язано з майновим станом (а.с. 6 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

28.12.2011 року старшим слідчим прокуратури проведено додатковий допит обвинуваченого і в той же день, а саме 28.12.2011 року винесено постанову про закриття кримінальної справи (а.с. 32-34 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

30.12.2011 року копію постанови направлено ОСОБА_1 , і на супровідному листі проставлений підпис та розписка про її отримання ОСОБА_1 (а.с. 35 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

28.09.2012 року ОСОБА_1 подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи з метою реалізації свого права на оскарження постанови про закриття кримінальної справи №285888 (а.с. 36 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) та проставлена відмітка про таке ознайомлення 18.10.2012 року.

11.04.2013 року прокурором м. Івано-Франківська винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінальної справи та визначення підслідності за якою постанову від 28.12.2011 року про закриття кримінальної справи №285888 скасовно, відомості про прийняте рішення внесено до ЄРДР за №0000069 та визначено підслідність даного кримінального провадження за СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с. 37-39 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області 16.04.2013 року прийнято кримінальне провадження до свого провадження (а.с. 42 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

20.04.2013 року винесено постанову про призначення групи прокурорів (а.с. 44-45 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

13.09.2013 року начальником СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області дано доручення слідчому СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області на проведення досудового розслідування (а.с. 47 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

13.09.2013 року вже іншим слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області прийнято кримінальне провадження до свого провадження (а.с. 48 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) та надано 02.12.2013 року доручення начальнику Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області на проведення слідчих (розшукових) дій (а.с. 49 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

09.12.2013 року на адресу слідчого надійшли матеріали виконання постанови про проведення процесуальних дій з додатками у вигляді протоколу допиту ОСОБА_5 та пояснення (з відмовою на підставі ст. 63 Конституції України) ОСОБА_1 (а.с. 51-55 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

20.01.2015 року начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області дано доручення про прийняття до свого провадження кримінального провадження та проведення досудового розслідування (а.с. 57 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

А визначеним начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області направлено повідомлення про прийняття до свого провадження кримінального провадження 21.01.2015 року (а.с. 58 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

28.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся з клопотанням до СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області про повідомлення його на якій стадії знаходиться досудове розслідування (а.с. 59-60 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

30.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області з повідомленням про зміну свого місця проживання (а.с. 59-60 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

10.08.2015 року ОСОБА_1 повідомлено слідчим, що про хід та наслідки досудового розслідування ОСОБА_1 буде повідомлено додатково (а.с. 66 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

01.09.2015 року начальником відділення СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області дано доручення ще іншому слідчому прийняти до свого провадження та провести досудове розслідування у даному кримінальному провадженні (а.с. 69 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Слідчий 01.09.2015 року виніс повідомлення про прийняття до свого провадження кримінального провадження №0000069 (а.с. 70 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

25.09.2015 року слідчим надано начальнику УПЗСЕ УМВС України в Івано-Франківській області доручення на проведення (слідчих) розшукових дій (а.с. 71 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), а 11.11.2015 року - відповідне нагадування (а.с. 72 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

16.11.2015 року прокуратурою м. Івано-Франківська надано вказівки в порядку ч.2 ст. 36 КПК України у кримінальному провадженні №0000069 (а.с. 74 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

03.12.2015 року на адресу слідчого направлено матеріали виконання доручення слідчого (а.с. 75-89 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

31.03.2016 року старшим слідчим СВ Івано-Франківського ГУНП в Івано-Франківській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000069 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (а.с. 90-92 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

05.04.2016 року вказану постанову отримав ОСОБА_1 особисто під розпис (а.с. 93 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

З огляду на викладене вище, суд вказує наступне.

Найперше на що особливо звертає увагу позивач є те, що відносно нього була винесена постанова про обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та накладення арешту на майно підозрюваного, а також тривалий розгляд справи, внаслідок чого на позивача чинився надмірний тиск.

Щодо перебування позивача під запобіжним заходом, то слід зазначити таке.

08.08.2007 року позивача допитано як підозрюваного та в той же день відносно нього обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, даний запобіжний захід судом відносно позивача не змінювався і припинив свою дію 28.12.2011 року на підставі постанови старшого слідчого прокуратури м. Івано-Франківська про закриття кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (1960 року) (в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину), якою раніше обраний стосовно нього запобіжний захід скасовано.

Суд вважає помилковими твердження позивача, що в зв`язку із скасуванням 11.04.2013 року постанови від 28.12.2011 року про закриття кримінальної справи відносно нього на позивача в подальшому поширювалась дія раніше обраного запобіжного заходу (підписка про невиїзд).

Постанова від 11.04.2013 року винесена на час, коли вже набрав чинності новий КПК України, який не передбачає такого запобіжного заходу, як підписка про невиїзд. Окрім того, згідно до вимог КПК України (2012 року), зокрема п.9 ч.2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і у відповідності до ч.1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

В матеріалах кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069) відсутні ухвали слідчого судді про обрання будь-якого запобіжного заходу відносно позивача на етапі досудового розслідування, а до суду з обвинувальним актом справа не надходила і судом відповідно теж не вирішувалося питання про застосування запобіжного заходу.

Отже, вбачається, що позивач фактично близько 4 років перебував під запобіжним заходом, а саме підпискою про невиїзд.

Наведене дає суду підстави дійти висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в цій частині позову.

Щодо накладення арешту на все майно підозрюваного, то слід зазначити, що відповідно до постанови слідчого від 08.08.2007 року накладено арешт на майно ОСОБА_1 , і в цей же день (08.08.2007 року) складено протокол про відсутність майна, на яке може бути накладено арешт (а.с. 169-170 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Суд вважає, що фізична відсутність майна, на яке може бути накладено арешт і сама по собі процесуальна дія щодо процесуального оформлення накладення арешту на майна, якого у ОСОБА_1 не було і про що свідчать відповідні матеріали кримінальної справи, жодним чином не мала собою наслідків у вигляді порушення чи обмеження його прав, а відтак суд не погоджується, що такі процесуальні дії завдали шкоди чи моральних страждань позивачу.

Відтак вказана частина вимог є необґрунтованою та спростовується матеріалами справи, а у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позову в цій частині з цих підстав.

Щодо тривалого розгляду справи у суді, то суд відмічає наступне.

В своїй прецедентній практиці ЄЄПЛ особливу увагу звертає на тривалість провадження, на те, чи було воно надмірним та чи відповідало вимозі «розумного строку», а, відповідно, чи було у зв`язку з цим порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

04.09.2007 року справа надійшла в канцелярію суду, а 10.11.2011 року направлена на додактове розслідування. Враховуючи позицію ЄСПЛ, то початок перебігу строку у справах про кримінальне обвинувачення Судом визначається моментом пред`явлення обвинувачення, тобто моментом "офіційного повідомлення особі компетентним органом державної влади про наявність припущення про те, що цією особою вчинене кримінально каране правопорушення" (в даному випадку з 11.06.2007 року). У справах про кримінальне обвинувачення перебіг строку розгляду справи закінчується ухваленням остаточного рішення у справі.

Перше судове засідання було призначене судом на 28.09.2007 року. При цьому, засідання призначене на 28.09.2007 року прокурор клопотав перенести (а.с. 15 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). Ще один раз прокуратура просила відкласти судове засідання призначене на 02.11.2007 року (а.с. 40 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). 14.02.2008 року засідання не відбулось, в зв`язку з неявкою прокурора (а.с. 69 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Сам ОСОБА_1 просив про відкладення розгляду справи, в зв`язку з допуском його захисника Шелепи А.П. з 06.12.2007 року на пізніші дати, після 20.12.2007 року (а.с. 56 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). 05.03.2008 року захисник Шелепа А.П. просив відкласти розгляд справи (а.с. 79 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). 09.06.2008 року засідання не відбулось, в зв`язку з неявкою адвоката (а.с. 101 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). 15.10.2008 року захисник Шелепа А.П. прохав перенести розгляд справи на пізніші дати, після 09.11.2008 року (а.с. 125 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). 27.01.2009 року захисник Шелепа А.П. просив перенести розгляд справи на інші дати, третю декаду лютого 2009 року (а.с. 164 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). 16.04.2009 року захисник Шелепа А.П. клопотав про перенесення засідання у справі на іншу дату квітня чи травня 2009 року (а.с. 178 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). 17.02.2010 року адвокат Шелепа А.П. просив перенести розгляд справи на другу декаду березня (а.с. 16 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). 16.03.2010 року ОСОБА_1 клопотав про перенесення розгляду справи, в зв`язку із хворобою та 17.03.2010 року подав клопотання телеграфно-поштовим зв`язком (а.с. 18,20 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). 14.12.2010 року адвокат Шелепа А.П. прохав відкласти судове засідання на 20-23 грудня 2010 року або на 22.01.2011 року (а.с. 93 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

В результаті неодноразових відкладень і неявок захисника 27.01.2011 року судом була постановлена відповідна окрема ухвала, якою суд відреагував на грубе нехтування захисником вимог КПК України та порушення прав учасників процесу на розгляд справи у розумні строки (а.с. 104 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)). Додатково слід вказати, що Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Житомирської області, членом якої, був адвокат Шелепа А.П. (а.с. 178 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) відмовила в порушенні дисциплінарного провадження відносно адвоката Шелепи А.П. (а.с. 177-178 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

За загальним правилом кожна особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження, при цьому, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Для встановлення розумності строку розгляду конкретної справи у національних судових органах Європейський Суд виробив у своїй практиці кілька взаємопов`язаних критеріїв:

- складність справи;

- поведінка заявника (тобто особи, яка звернулася до Європейського Суду);

- поведінка судових та інших державних органів;

- важливість предмету розгляду для заявника.

Довга тривалість розгляду справи може бути визнана розумною, якщо сама справа є складною як з фактичного, так і з правового боку.

При цьому, Європейський Суд кожного разу в обов`язковому порядку оцінює поведінку заявника та її вплив на тривалість розгляду справи. Однак, аналізуючи одну зі справ про кримінальне обвинувачення, Суд зазначив, що неможливо вимагати від особи, щоб вона сприяла суду у розгляді справи, якщо таке сприяння приведе до її засудження.

Враховучи вищенаведене, суд не погоджується із твердженням позивача про надмірну тривалість розгляду справи саме в суді з огляду саме на процесуальну поведінку сторони захисту під час судового розгляду.

В той же час, сама по собі тривалість даного провадження з моменту початку кримінального переслідування, враховуючи направлення справи на додаткове розслідування, закриття кримінальної справи, її скасування і внесення відомостей в ЄРДР і до моменту закриття кримінального провадження на думку суду була тривалою, а відтак вимоги позову в цій частині є частково обґрунтованими, отож підлягають до задоволення.

Так, з моменту початку досудового розслідування і до моменту першого закриття кримінальної справи сплив значний термін (з 11.07.2007 року по 10.11.2011 року, що становить 4 р. 3 міс. 30 дн.), як і з моменту внесення відомостей до ЄРДР до моменту закриття кримінального провадження (з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року, що складає 2 р. 11 міс. 20 дн.).

Суд відкидає заперечення сторони відповідача про те, що права і інтереси позивача не були порушені з моменту внесення відомостей до ЄРДР до моменту закриття кримінального провадження, оскільки йому не пред`являлася підозра і обвинувачення, виходячи з такого.

Сторонами в судовому засіданні не заперечується той факт, що по кримінальному провадженню №0000069 підозра жодній особі, в тому числі ОСОБА_1 не повідомлена. Статусу підозрюваного останній не набував.

Однак, Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»). Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії»).

Відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000069 про підозру не повідомлено жодну особу, разом з тим, з вказаного витягу з ЄРДР вбачається, що досудове розслідування здійснюється відносно конкретної особи, а саме ОСОБА_1 .

Згідно із ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння.

Таким чином, з огляду на ст. 9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права підозрюваного.

З урахуванням наведеного у розумінні практики Європейського суду з прав людини, ОСОБА_1 з моменту внесення відомостей до ЄРДР і до моменту закриття кримінального провадження фактично був особою, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а отже, мав права підозрюваного, передбачені ст. 42 КПК України, навіть не зважаючи на відсутність офіційного повідомлення про підозру.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має, зокрема, право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст. 5 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

З пункту 3 частини 2 статті 11 цього Кодексу, вбачається, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2); - відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

У межах спірних відносин таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Механізм застосування положень вказаного Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131 (зі змінами та доповненнями) (далі Положення).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

За твердженнями позивача його право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникло згідно з п. п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону, а саме внаслідок: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, моральна шкода.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу (чи то тримання під вартою чи то підписки про невиїзд), незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173,1174 цього Кодексу).

Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Шкода, що відшкодовується на загальних підставах, передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Окрім цього суд зазначає, що позивач повинен надати достатні докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди саме органом досудового розслідування та прокуратурою, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також досліджені в судовому засіданні докази, суд виходячи із засад справедливості, розумності та співмірності приходить до висновку, що позивач, перебуваючи під слідством та судом протягом значного періоду часу, будучи тривалий час під дією запобіжного заходу, дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, що надає позивачеві право на отримання компенсації.

Судом встановлено, що як слідує зі змісту поданої ОСОБА_1 позовної заяви, останній посилаючись на норми ч.5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 56 Конституції України, ч. 1 ст. 1166, п.2 ч.2 ст. 1167, ст. 1176, ст. 1190 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просить стягнути з Державного бюджету України відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 371397,00 грн. (з розрахунку 1 мінімальної заробітної плати (4173,00 грн.) за кожен повний місяць перебування під слідством та судом (89 місяців), а також відшкодування витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги, які позива з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог визначив в сумі 59601,89 грн.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, яку позивач визначив в розмірі 59601,89 грн. то суд зазначає таке.

Оскільки кримінальне переслідування відносно позивача тривало протягом значного періоду часу, коли він був змушений витрачатися на правову допомогу аби довести свою невинуватість, то суд приходить до переконання, що в демократичній державі, де панує принцип верховенства права, цей тягар витрат не повинен залишатись понесеним особою, яка в результаті розслідування і суду не притягнута до кримінальної відповідальності, а кримінальне переслідування відносно неї завершено з реабілітуючих підстав. Такого висновку суд доходить, оскільки якби не було розпочато відносно позивача таке кримінальне переслідування, то він відповідно не поніс би і вказаних витрат.

Отож витрати на правову допомогу підлягають до відшкодування в межах наданих суду підтверджуючих документів (їх копій та оригіналів).

Підтверджено квитанціями та звітом витрати позивача на оплату 50000,00 грн. послуг адвокату Шелепі А.П. (а.с. 114-119). Враховуючи тривалість даної справи, її складність, процесуальну роботу захисника суд вважає такий розмір витрат відповідним проведеній роботі по захисту інтересів свого клієнта.

Щодо витрат на суму 9601,89 грн. то суд вказує таке.

З представлених та досліджених в судовому засіданні фіскальних чеків, квитанцій, рахунків необхідно відшкодувати витрати, пов`язані з наданням правової допомоги позивачу (переїзд до м. Івано-Франківська з м. Житомира, а також проживання в м. Івано-Франківськ) в розмірі 8952,46 грн, що підтверджується відповідними розрахунковими документами на оплату проїзду та проживання. Заявлена позивачем сума зменшена судом на витрати по оплаті на придбання кави, мінеральної води «Боржомі», які не можуть бути віднесені судом, як такі, що відносяться до пов`язаних з наданням правової допомоги, а також на один з чеків на пальне від 31.03.2009 року о 18 год 03 хв. на заправку газу на суму 163,01 грн. (АЗС Галицька, 91А м. Тисмениця), оскільки позивачем також представлено чек на пальне від 31.03.2009 року о 18 год 03 хв. на заправку бензином на суму 100,02 грн. (АЗС Галицька, 201, м. Івано-Франківськ). На тверде переконання суду автомобіль, який заправлявся, не міг одночасно перебувати в двох територіально віддалених місцях (близько 13 км.) в один той самий час і в одну й ту саму хвилину.

Відтак в цій частині вимога позову підлягає до часткового задоволення.

Щодо встановлення протиправних чи незаконних дій, а так само і бездіяльності з боку органів досудового розслідування і прокуратури, то слід зазначити таке.

Велика Палата Верховного Суду розглядаючи справу № 236/893/17, провадження № 14-4цс19 встановила, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати.

Отож враховуючи, що тривале в часі кримінальне переслідування, яке завершене закриттям кримінального провадження з реабілітуючи підстав, безумовно торкнулося прав та інтересів позивача, що захищаються законом, мало вплив на звичний уклад життя, порушило соціальні зв`язки, а відтак і завдало моральної шкоди, суд приходить до переконання про задоволення вимоги щодо компенсації моральної шкоди.

Суд вважає, що заявник зазнавав моральної шкоди, яка не може бути виправлена лише шляхом констатації такого факту, а тому, зробивши оцінку завданої моральної шкоди на засадах справедливості, розумності і співмірності, суд приходить до висновку, що відшкодування моральної шкоди буде належною компенсацією позивачу понесених моральних страждань та узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, які висловлені у постанові від 22.04.2019 року під час розгляду справу № 236/893/17, провадження № 14-4цс19, та де зокрема зазначено, що :

«За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР, прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 266/94-ВРвідшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.»

У цій же постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено також, що : «Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.»

Відтак суд частково погоджується із розрахунками позивача, оскільки останній просить стягнути з Державного бюджету України відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 371397,00 грн. (з розрахунку 1 мінімальної заробітної плати (4173,00 грн.) за кожен повний місяць перебування під слідством та судом, які відповідач визначив, як 89 місяців. Проте судом з`ясовано, що з моменту початку досудового розслідування і до моменту першого закриття кримінальної справи, тобто з 11.07.2007 року по 10.11.2011 року пройшло 4 р. 3 міс. 30 дн. (51 місяць та 30 днів), а з моменту внесення відомостей до ЄРДР до моменту закриття кримінального провадження, тобто з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року пройшло 2 р. 11 міс. 20 дн (35 місяців та 20 днів), тобто всього 86 місяців та 50 днів, або повних 87 місяців та 20 днів. Тому належна до відшкодування сума становитиме 363051,00 грн. (87 місяців*4173,00 грн.)

Відтак вказана вимога теж підлягає до часткового задоволення.

Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси сторні та аналізуючи всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

В силу положень п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в даній справі не справляється, а тому і розподілу між сторонами не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст.ст.5, 10, 12, 19, 77, 81, 141, 263-265,268,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України (, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 363051,00 (триста шістдесят три тисячі п`ятдесят одну) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

Стягнути з Державної казначейської служби України (, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 58952,46 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 46 коп. сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

В решті вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд.

Суддя О.В. Шамотайло

Повний текст рішення суду виготовлений 25.06.2019 року.