ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

справа № 694/1801/18 провадження № 22-ц/793/977/19 категорія: 331060000

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Єльцова В.О.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересовані особи: Звенигородська міська рада Черкаської області

ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Звенигородська міська рада Черкаської області, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення належності ОСОБА_2 прийнятих правовстановлюючих документів.

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнив заявлені вимоги та просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятого правовстановлюючого документа - рішення №213 виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів від 19.07.1995, змістом якого є: Підняти клопотання перед міською Радою народних депутатів про надання в постійне користування ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0.05га до норми 0.10га за рахунок неудоб./гл.8 ст.67 ЗК України/ та факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятого правовстановлюючого документа - рішення №4-22IVсесії ХХІІ скликання Звенигородської міської Ради народних депутатів «Про передачу у власність та надання земельних ділянок в користування», змістом якого є: Розглянувши пропозиції міськвиконкому, сесія міської Ради народних депутатів вирішила:III. Згідно ЗК України надати в користування до норми 0.10 га громадянам: - ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0.05 га за рахунок неудоб./ст.7,ст.67 ЗК України/, посилаючись на те, що відповідно до рішення Звенигородської міської ради народних депутатів №2-12 від 20.12.1994 ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 500.0 кв.м. по АДРЕСА_1 під індивідуальне будівництво та дозволено будівництво житлового будинку та господарських приміщень. На підставі даного рішення районним архітектором 05.01.1995 виготовлено будівельний паспорт з проектом забудови земельної ділянки.

Відповідно до рішення Звенигородської міської ради народних депутатів №213 від 19.07.1995 піднято клопотання перед міською радою народних депутатів про надання в постійне користування ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0.05 га до норми 0.10 га за рахунок неудоб./гл.8 ст.67 ЗК України.

Відповідно до рішення №4-22IVсесії ХХІІ скликання Звенигородської міської Ради народних депутатів «Про передачу у власність та надання земельних ділянок в користування», розглянуто про позиції міськвиконкому, сесія міської Ради народних депутатів та вирішено:III. Згідно ЗК України надати в користування до норми 0.10 га громадянам: - ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0.05 га за рахунок неудоб./ст.7,ст.67 ЗК України/.

Відповідно до рішення №26-22/VІІ 26 сесії 7 скликання Звенигородської міської Ради народних депутатів Черкаської області «Про розгляд заяви ОСОБА_2 від 23.02.2018 надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м. в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код 02.01КВЦПЗ), місце розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_1 ), а не йому ОСОБА_1 , як стверджує Звенигородська міська рада Черкаської області своїм рішенням №34-18/ VІІ від 23.11.2018.

Він, ОСОБА_1 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не отримував, а тому був змушений звернутися до суду із вказаною заявою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 24.04.2019 року в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Звенигородська міська рада Черкаської області, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення належності ОСОБА_2 прийнятих правовстановлюючих документів відмовлено.

Рішення суду 1 інстанції мотивовано тим, що копії рішень, на які посилається заявник, не відповідають оригіналам, та не можуть бути визнані належними та допустимими доказами для встановлення факту, що має юридичне значення про встановлення якого просить заявник, а тому суд вважає, що в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення належності ОСОБА_2 прийнятих правовстановлюючих документів слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Апеляційного суду Черкаської області апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 квітня 2019 року скасувати, посилаючись на незаконність рішення, яке постановлене з грубим порушенням як норм процесуального права так і норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та ухвалите рішення, яким

- встановити факт, що має юридичне значення, факт належності правовстановлюючого документа - рішення №213 Виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів від 19.07.1995 року, змістом якого є: Підняти клопотання перед міською Радою народних депутатів про: надання в постійне користування ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,05га до норми 0,10га за рахунок неудоб /гл. 8 ст. 67ЗКУ/.

- встановити факт, що має юридичне значення, факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятого правовстановлюючого документа - рішення№4-22 IV сесії XXII скликання Звенигородської міської Ради народних депутатів «Про передачу у власність та надання земельних ділянок в користування», змістом якого є розглянути пропозиції міськвиконкому, сесія міської Ради народних депутатів вирішила:III. Згідно Земельного кодексу України надати в постійне користування до норми 0,10га громадянам: - ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,05га за рахунок неудоб./ст.7, ст. 67 ЗКУ/.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судовий порядок встановлення факту належності саме ОСОБА_2 правовстановлюючих документів - рішень Звенигородської міської ради народних депутатів, виданих ще в 1994-1995 роках залишається єдиним способом усунення перешкод у реалізації ОСОБА_2 права як постійного користувача земельною ділянкою площею 0,10га так і права на безоплатну передачу їй земельної ділянки площею 0,10га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що такого органу як Звенигородської міської ради народних депутатів вже не існує, а орган, в якому знаходиться архівна справа не наділений повноваженнями виправляти такі помилки.

Стверджує, що першочерговий правовстановлюючий документ виданий Звенигородською міською радою народних депутатів (рішення від 20.12.1994 року №2-22) про передачу у власність та надання в користування земельних ділянок стосується (належить) ОСОБА_2 , оригінал якого зберігається в архівному секторі Звенигородськїй РДА. Все на підставі вищезазначеного рішення Районним архітектором виконавчого комітету Звенигородської районної ради народних депутатів Захарченко В.А. було виготовлено 5 січня 1995 року будівельний паспорт з проектом забудови земельної ділянки 500кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, рішенням №213 Викнавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів від 19.07.1995 року, змістом якого є: «Розглянувши заяви громадян, виконком міської Ради народних депутатів вирішив: підняти клопотання перед міською Радою народних депутатів про надання в постійне користування ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,05га до норми за рахунок невдоб/гл. 7 ст. 67 ЗКУ/», оригінал якого зберігається в архівному секторі Звенигородської РДА, де помилково зазначено ОСОБА_1 замість ОСОБА_2 .

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У червні 2019 року Звенигородська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначила, що апеляційна скарга є необґрунтована і не підлягає до задоволення та просить рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 квітня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зазначила, що представлені апелянтом суду копії рішень не відповідають оригіналам цих рішень, які знаходяться на зберіганні в архівному секторі Звенигородської РДА.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 31 травня 2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 11 червня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Заявник просить встановити факт належності саме ОСОБА_2 правовстановлюючого документа - рішення №4-22 IV сесії ХХІІ скликання Звенигородської міської Ради народних депутатів від 22.12.1995 року «Про передачу у власність та надання земельних ділянок в користування», ксерокопію виписки з якого заявник додав до своєї заяви (а.с.6). В цій ксерокопії зазначене наступне: «Розглянувши пропозиції міськвиконкому, виконком міської Ради народних депутатів вирішила: III. Згідно земельного Кодексу України надати в постійне користування до норми 0,10 га громадянам: - ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , земельну ділянку 0,05 га за рахунок невдоб /ст.7 ст.67 ЗКУ/».

В спростування зазначеного заявником факту Звенигородською міською радою отримано належним чином завірену ксерокопію рішення №4-22 IV від 22.12.1995, оригінал якого зберігається в архівному секторі Звенигородської РДА, що стверджується копією рішення (а.с.40-48). В ній зазначене наступне: «Розглянувши пропозиції міськвиконкому, міська Рада народних депутатів вирішила: III. Згідно земельного Кодексу України надати в постійне користування до норми 0,10 га громадянам: - ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , земельну ділянку 0,05 га за рахунок невдоб /ст.7 ст.67 ЗКУ/».

В оригіналі рішення зазначений саме заявник ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 Також в оригіналі рішення не вказана адреса земельної ділянки - просто зазначена вулиця, без вказання номеру будинку (ділянки). Таким чином надана заявником ксерокопія виписки з рішення №4-22 від 22.12.1995 не відповідає оригіналу цього рішення.

Заявник також посилається на рішення Звенигородської міської ради народних депутатів №2-12 від 20.12.1994 «Про надання дозволу на індивідуальне будівництво громадянину ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 », ксерокопію якого заявник додав до заяви (а.с.3).

В спростування зазначеного факту Звенигородською міською радою отримано належним чином завірену ксерокопію рішення №2-12 IV від 20.12.1994, оригінал якого зберігається в архівному секторі Звенигородської РДА, що стверджується копією рішення (а.с.50), а також отримано відповідь Архівного сектора Звенигородської РДА на запит міської ради стосовно цього рішення (а.с.49). Тобто оригінал рішення Звенигородської міської ради народних депутатів №2-12 від 20.12.1994 має назву «Про утворення опікунської ради при міськвиконкомі», а в відповіді Архівного сектора Звенигородської РДА на запит міської ради стосовно цього рішення зазначено, що в протоколі II сесії Звенигородської міської ради народних депутатів 22 скликання не виявлено рішення №2-12 «Про надання дозволу на індивідуальне будівництво громадянину ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 ». Таким чином надана заявником ксерокопія рішення №2-12 від 20.12.1994 не відповідає оригіналу цього рішення і взагалі невідомо де взята заявником.

Заявник також посилається на рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів №213 від 19.07.1995 «Про передачу у власність надання в постійне та тимчасове користування Земельних ділянок», ксерокопію якого заявник додав до заяви (а.с.5). В цій ксерокопії зазначене наступне: «Розглянувши заяви громадян, виконком міської ради народних депутатів вирішив: Підняти клопотання перед міською радою народних депутатів про: - Надання в постійне користування ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,05 га до норми за рахунок невдоб./гл.8 ст.67 ЗКУ/».

В спростування зазначеного факту Звенигородською міською радою отримано належним чином завірену ксерокопію рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів №213 від 19.07.1995, оригінал якого зберігається в архівному секторі Звенигородської РДА, що стверджується копією рішення (а.с.51-52). В ній зазначене наступне: «Розглянувши заяви громадян, виконком міської ради народних депутатів вирішив: Підняти клопотання перед міською радою народних депутатів про: - Надання в постійне користування ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , 1 земельної ділянки площею 0,05 га до норми за рахунок невдоб /гл.8 ст.67 ЗКУ/». В оригіналі рішення зазначений саме заявник ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .. Таким чином надана заявником ксерокопія рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів №213 від 19.07.1995 не відповідає оригіналу цього рішення.

Отже, як було встановлено в ході судового розгляду та стверджується належними та допустимими доказами, які надані суду заінтересованою особою, рішення Звенигородської міської ради народних депутатів №4-22 від 22.12.1995 «Про передачу у власність та надання земельних ділянок в користування», №213від 19.07.1995«Про передачу у власність, надання в постійне та тимчасове користування земельних ділянок» стосуються (належать) саме ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заявник просить встановити факт належності саме ОСОБА_2 правовстановлюючого документа рішення №4-22 IV сесії ХХІІ скликання Звенигородської міської Ради народних депутатів від 22.12.1995 року «Про передачу у власність та надання земельних ділянок в користування», ксерокопію виписки з якого заявник додав до своєї заяви (а.с.6). В цій ксерокопії зазначене наступне: «Розглянувши пропозиції міськвиконкому, виконком міської Ради народних депутатів вирішила: III. Згідно земельного Кодексу України надати в постійне користування до норми 0,10 га громадянам: - ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , земельну ділянку 0,05 га за рахунок невдоб /ст.7 ст.67 ЗКУ/».

Заявник також посилається на рішення Звенигородської міської ради народних депутатів №2-12 від 20.12.1994 «Про надання дозволу на індивідуальне будівництво громадянину ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 », ксерокопію якого заявник додав до заяви (а.с.3).

Також, заявник посилається на рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів №213 від 19.07.1995 «Про передачу у власність надання в постійне та тимчасове користування Земельних ділянок», ксерокопію якого заявник додав до заяви (а.с.5). В цій ксерокопії зазначене наступне: «Розглянувши заяви громадян, виконком міськоїради народних депутатів вирішив: Підняти клопотання перед міською радою народних депутатів про: - Надання в постійне користування ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 0,05 га до норми за рахунок невдобб./гл.8 ст.67 ЗКУ/».

Судом 1 інстанції встановлено, що в спростування зазначеного заявником факту Звенигородською міською радою отримано належним чином завірену ксерокопію рішення №4-22 IV від 22.12.1995, оригінал якого зберігається в архівному секторі Звенигородської РДА, що стверджується копією рішення (а.с.40-48). В ній зазначене наступне: «Розглянувши пропозиції міськвиконкому, міська Рада народних депутатів вирішила: III. Згідно земельного Кодексу України надати в постійне користування до норми 0,10 га громадянам: - ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , земельну ділянку 0,05 га за рахунок невдоб /ст.7 ст.67 ЗКУ/».

В оригіналі рішення зазначений саме заявник ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .. Також в оригіналі рішення не вказана адреса земельної ділянки - просто зазначена вулиця, без вказання номеру будинку (ділянки). Таким чином надана заявником ксерокопія виписки з рішення №4-22 від 22.12.1995 не відповідає оригіналу цього рішення.

Також, Звенигородською міською радою отримано належним чином завірену ксерокопію рішення №2-12 IV від 20.12.1994, оригінал якого зберігається в архівному секторі Звенигородської РДА, що стверджується копією рішення (а.с.50), а також отримано відповідь Архівного сектора Звенигородської РДА на запит міської ради стосовно цього рішення (а.с.49). Тобто оригінал рішення Звенигородської міської ради народних депутатів №2-12 від 20.12.1994 має назву «Про утворення опікунської ради при міськвиконкомі», а в відповіді Архівного сектора Звенигородської РДА на запит міської ради стосовно цього рішення зазначено, що в протоколі II сесії Звенигородської міської ради народних депутатів 22 скликання не виявлено рішення №2-12 «Про надання дозволу на індивідуальне будівництво громадянину ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 ». Таким чином надана заявником ксерокопія рішення №2-12 від 20.12.1994 не відповідає оригіналу цього рішення і взагалі невідомо де взята заявником.

Також, Звенигородською міською радою отримано належним чином завірену ксерокопію рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів №213 від 19.07.1995, оригінал якого зберігається в архівному секторі Звенигородської РДА, що стверджується копією рішення (а.с.51-52). В ній зазначене наступне: «Розглянувши заяви громадян, виконком міської ради народних депутатів вирішив: Підняти клопотання перед міською радою народних депутатів про: - Надання в постійне користування ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , 1 земельної ділянки площею 0,05 га до норми за рахунок невдоб /гл.8 ст.67 ЗКУ/». В оригіналі рішення зазначений саме заявник ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .. Таким чином надана заявником ксерокопія рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради народних депутатів №213 від 19.07.1995 не відповідає оригіналу цього рішення.

Відповідно до положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті. Відповідно до ч. 2 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до вимог ст.76 ч.1 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрутовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.78 ч.1 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до вимог ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Отже, як було встановлено в ході судового розгляду та стверджується належними та допустимими доказами, які надані суду заінтересованою особою, рішення Звенигородської міської ради народних депутатів №4-22 від 22.12.1995 «Про передачу у власність та надання земельних ділянок в користування», №213від 19.07.1995 «Про передачу у власність, надання в постійне та тимчасове користування земельних ділянок» стосуються (належать) саме ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 .

Такий висновок суду 1 інстанції ґрунтується на матеріалах справи і відповідає вимогам закону.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, що є підставою для його скасування, з огляду на викладене, є безпідставними.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Звенигородська міська рада Черкаської області, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення належності ОСОБА_2 прийнятих правовстановлюючих документів, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді