КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/5898/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Журби С.О.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, який обґрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_1 18.09.2010 року зареєстровано шлюб, який 23.07.2017 року було розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва і від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю.

Проте, відповідачка різними способами перешкоджає його (позивача) спілкуванню з дитиною, а саме, не відкриває двері та не допускає до дитини, або виїжджає з квартири разом з дитиною. При цьому жодних причин і мотивів відповідачка не повідомляє і на неодноразові прохання надати йому (позивачу) можливість бачитись з дитиною, відмовляє.

Зазначав, що має постійне місце роботи та дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Створення перешкод відповідачкою у спілкуванні його (позивача) з донькою порушує не лише його (позивача) права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Оскільки з боку відповідачки чиняться перешкоди щодо спілкування з дитиною і вони не можуть знайти спільної мови щодо особистого спілкування та виховання дочки ОСОБА_4 , то це змусило його (позивача) звернутися до суду.

Тому, з урахуванням уточнених позовних заяв, позивач просив суд зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкод у особистому спілкуванні з дитиною чи будь-якими засобами зв`язку, а також в утриманні, вихованні, участі у навчальному процесі, оздоровленні та отриманні інформації про здоров`я доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просив визначити такі способи участі позивача у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши наступний графік систематичних побачень без присутності матері: за бажанням дитини систематично спілкуватися з дитиною будь-якими засобами зв`язку; щовівторка та щочетверга від 7:00 до 20:00, батько забезпечує відвідування дитиною навчального закладу та додаткових занять (кружків, секцій); I, III, V тиждень місяця від 9:00 суботи до 18:00 неділі; щорічно 07 січня, 9 травня, 12 червня та 31 грудня з 10:00 до 20.00; влітку, з метою оздоровлення, протягом місяця, а саме, від 15 червня до 15 липня; у разі хвороби безперешкодного відвідування дитини за місцем проживання чи фактичного перебування дитини, відвідування дитини у дитячому садку та у навчальному закладі; зобов`язати відповідача своєчасно інформувати позивача про всі питання життя, виховання, забезпечення догляду, навчання (зміна та вибір навчального закладу, секцій, кружків та інше) та питання медичного обслуговування дитини (вакцинація, методи та форми лікування, застосування медичних препаратів та інше) спільної доньки ОСОБА_3 , 2015 року народження, з метою своєчасного ухвалення рішень, які мають бути узгоджені між батьками та відповідати інтересам дитини, в тому числі терміново повідомляти позивача про місце проживання, місце перебування дитини, стан її здоров`я тощо.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року позов задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний час спілкування: -щосереди від 19.00 год. до 20.00 год.; -щонеділі від 11.30 год. до 14.30 год.; -І та ІІІ суботи місяця від 11.30 год. до 14.30 год.; -щорічно 07 січня, 12 червня, 31 грудня з 11.00 год. до 14.00 год.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивача ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду в частині визначення способу участі у спілкуванні та вихованні і задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі. Визначити йому ( ОСОБА_2 ) наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері, а саме: - щовівторка та щочетверга від 7:00 до 20:00 батько забезпечує відвідування дитиною навчального закладу та додаткових занять (гуртків, секцій); - щорічно 07 січня, 9 травня, 12 червня та 31 грудня від 10:00 год. до 20:00 год., влітку, з метою оздоровлення протягом місяця, а саме, від 15 червня до 15 липня.

В апеляційній скарзі відповідачки ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про визначення ОСОБА_2 способу участі у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 , а саме: - щосереди від 19.00 год. до 20.00 год.; -щонеділі від 11.30 год. до 14.30 год.; - І та ІІІ суботи місяця від 11.30 год. до 14.30 год. в її (матері ОСОБА_1 ) присутності, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з Висновку Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.06.2017 року №109/05/40-4435, показань свідків, та з того, що позивачем не було доведено жодними належними і допустимими доказами факт того, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою, не обґрунтовано яким чином підлягає виконанню позовна вимога щодо його інформування про всі питання життя дитини, яку в майбутньому неможливо буде виконати і з цих підстав встановив наступний час для спілкування з дитиною: щосереди від 19.00 год. до 20.00 год.; щонеділі від 11.30 год. до 14.30 год.; І та ІІІ суботи місяця від 11.30 год. до 14.30 год.; щорічно 07 січня, 12 червня, 31 грудня від 11.00 год. до 14.00 год., проте, позовні вимоги в іншій частині не підлягають задоволенню, оскільки, позивачем не доведено, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, не обґрунтовано яким чином підлягає виконанню позовна вимога щодо його інформування про всі питання життя дитини, яку в майбутньому неможливо буде виконати, а рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. .

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 травня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , зареєстрований 18 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №1045) розірвано. При реєстрації розірвання шлюбу у відділі РАЦС ОСОБА_1 залишено її шлюбне прізвище - « ОСОБА_8 ». У задоволенні позову в частині щодо стягнення аліментів на дитину відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 24 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року в частині вимог про стягнення аліментів скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи від 24 червня 2016 року і до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають окремо, спільного господарства не ведуть і згідно довідки №1512 від 10 серпня 2016 року дитина проживає з матір`ю - ОСОБА_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою, виданою на ім`я ОСОБА_2 , відповідачка працює на посаді комірника в ТОВ «Статус-Електро».

З наявних в справі платіжних доручень вбачається, що ОСОБА_2 сплачував на ім`я ОСОБА_1 кошти, починаючи від квітня 2016 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач звертався до органів Національної поліції у Київській області із заявами щодо можливих неправомірних дій з боку відповідачки, що полягали в перешкоджанні зустрічам з донькою, а також до Служби у справах дітей Київської міської державної адміністрації щодо встановлення графіку побачень з донькою.

Згідно з Висновком Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.06.2017 року №109/05/40-4435 було встановлено, що орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації підтримав бажання батька зустрічатися з дитиною та приймати участь у її вихованні і вважав, що побачення мали відбуватися в присутності матері згідно графіку, а саме: щосереди від 19.00 год. до 20.00 год.; щонеділі від 11.30 год. до 14.30 год.; І та ІІІ суботи місяця від 11.00 год. до 14.00 год.; щорічно 07 січня, 12 червня, 31 грудня від 11.00 год. до 14.00 год.

Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №139 від 09.03.2017 року встановлено громадянину ОСОБА_2 наступний графік побачень з малолітньою дочкою ОСОБА_3 терміном на 1 рік в присутності матері, а саме: щосереди від 19.00 год. до 20.00 год.; щонеділі від 11.00 год. до 14.00 год.; І та ІІІ суботи місяця від 11.00 год. до 14.00 год.; щорічно 07 січня, 12 червня, 31 грудня від 11.00 год. до 14.00 год.

Відповідно до відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Шевченківського району міста Києва від 13 квітня 2018 року дитина потребує лікування та перебуває на диспансерному обліку у гастроентеролога.

Як зазначав позивач, відповідачка позбавила його права повноцінно спілкуватися та брати участь у вихованні доньки, створюючи перешкоди в їх спілкуванні, і, крім того,дитина хворіє та потребує постійного медичного обстеження, але відповідачка приховує від позивача будь-яку інформацію про стан здоров`я дитини.

Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже, права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.

Як вбачається з ч.ч.1 - 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересів дитини.

Згідно з ч.ч.1 - 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За ч.1 ст.159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34 , 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Конвенція про права дитини у пункті 1 ст.9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Також, як вбачається з ч.3 ст.9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За наведеного судом зроблено вірний висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною та її виховання.

Як вірно зазначив суд, інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права.

Так, виходячи з положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Саме виходячи з вищенаведеного та враховуючи, що позивачем не були надані документи. які б підтверджували можливість перебування в його однокімнатній квартирі, де він зараз зареєстрований та мешкає, малолітньої ОСОБА_4 ; вік дитини - 3 роки; певний домашній уклад та певний режим життя, турботу, догляд та харчування, які потребує маленька дівчинка в такому віці, суд вважав, що навряд чи буде доцільним визначати порядок спілкування та побачень з дитиною, як цього просив позивач та забирати її від матері на нічний час та влітку протягом місяця, і прийшов до висновку, що доцільним буде з урахуванням Висновку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.06.2017 року №109/05/40-4435, встановити наступний час спілкування: щосереди від 19.00 год. до 20.00 год.; щонеділі від 11.30 год. до 14.30 год.; І та ІІІ суботи місяця від 11.30 год. до 14.30 год.; щорічно 07 січня, 12 червня, 31 грудня від 11.00 год. до 14.00 год.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідачку не чинити перешкоди позивачу у особистому спілкуванню з дитиною чи будь-якими засобами зв`язку, а також в утриманні, вихованні, участі у навчальному процесі, оздоровленні та отриманні інформації про здоров`я доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання відповідача своєчасно інформувати позивача про всі питання життя, виховання, забезпечення догляду, навчання (зміна та вибір навчального закладу, секцій, кружків та інше) та питання медичного обслуговування дитини (вакцинація, методи та форми лікування, застосування медичних препаратів та інше) спільної доньки ОСОБА_3 2015 року народження, з метою своєчасного ухвалення рішень, які мають бути узгоджені між батьками та відповідати інтересам дитини, в тому числі терміново повідомляти позивача про місце проживання, місце перебування дитини, стан її здоров`я тощо, суд вірно вважав, що вони не підлягали до задоволення, так як позивачем не доведено, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, а навпаки, відповідачкою надано пояснення, що дитина систематично спілкується з батьком, що також підтверджується показами свідків, і, крім того, позивачем не обґрунтовано, яким чином підлягає виконанню позовна вимога щодо його інформування про всі питання життя дитини.

Згідно з положеннями ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з ч.ч.1 - 3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції на підставі зібраних матеріалів справи та Висновку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.06.2017 року №109/05/40-4435, враховуючи те, що позивачем не було доведено жодними належними і допустимими доказами факт того, що відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з донькою, вважав, що позовні вимоги в частині способу участі у вихованні дитини підлягали до часткового задоволення, а саме, шляхом визначення ОСОБА_2 способу участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний час спілкування: щосереди від 19.00 год. до 20.00 год.; щонеділі від 11.30 год. до 14.30 год.; І та ІІІ суботи місяця від11.30 год. до 14.30 год.; щорічно 07 січня, 12 червня, 31 грудня від 11.00 год. до 14.00 год., і відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог із-за того, що позивачем не доведено, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з донькою, і не обґрунтовано, яким чином підлягає виконанню позовна вимога щодо його інформування про всі питання життя дитини, яку в майбутньому неможливо буде виконати, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Фактично судом в основу рішення про визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини судом було покладено розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №139 від 09.03.2017 року, підтримане Висновком Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.06.2017 року.

Проте, на час надання розпорядження №139, яке було видане у березні 2017 року та яким графік побачень був визначений строком на один рік і всі мотиви, якими обґрунтовувалися розпорядження та Висновок вже були не актуальними, в тому числі і вік дитини, який був покладений судом в основу рішення, оскільки на той час дочці ОСОБА_4 було майже два роки, а на даний час їй вже виповнилося 4 роки, і тому колегією суддів було запропоновано Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації підготовити новий висновок.

Як вбачається з Висновку від 14 червня 2019 року, враховуючи всі обставини справи та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації від 05.06.2019 року (протокол №11), керуючись інтересами дитини, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16.01.2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначивши спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а саме: участь батька у спілкуванні та вихованні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері. За висновком зустрічі повинні відбуватися щовівторка та щочетверга від 8.00.00 до 20.00; І та III субота місяця від 10.00 суботи до 20.00 неділі; 2 тижні відпочинку влітку батька з дитиною за погодженням з матір`ю. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Орган опіки та піклування не підтримав.

З даним висновком практично погодився повністю позивач і не заперечувала відповідачка, з умовою зобов`язати ОСОБА_2 . забезпечити денний сон ОСОБА_10 відповідно до її медичних показань.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері: щовівторка та щочетверга від 8.00 до 20.00; перша та третя субота місяця від 10.00 суботи до 20.00 неділі; два тижні відпочинку влітку батька з дитиною за погодженням з матір`ю, зобов`язавши ОСОБА_2 . забезпечити денний сон ОСОБА_10 відповідно до її медичних показань.

У решті позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері: щовівторка та щочетверга від 8.00 до 20.00; перша та третя субота місяця від 10.00 суботи до 20.00 неділі; два тижні відпочинку влітку батька з дитиною за погодженням з матір`ю, зобов`язавши ОСОБА_2 забезпечити денний сон ОСОБА_10 відповідно до її медичних показань.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: