Справа № 362/742/19
Провадження № 2/362/1424/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Лущик Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав його дружині.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті його дружини, він, як спадкоємець за законом звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна; однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність відповідної реєстрації права власності померлої на дане спадкове майно.

Позивач в судове засідання не прибув; представник позивача надала суду заяву у якій просила розглянути справу у їх відсутності.

Відповідач надав суду заяву який не заперечив щодо вимог позову та просив розглянути справу у відсутності його представника.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.03.2013 року (а.с. 17).

Спадкоємцем померлої за законом є її чоловік позивач по даній справі ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.08.1976 року (а.с. 6).

Позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої дружини.

Постановою нотаріуса нотаріуса Гребінківськівської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л ОСОБА_3 від 06.06.2014 року № 437/02-31, позивачу, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскльки спадкоємцем не подано правовстановлювального документу на будинок (а.с. 12).

Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов`язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічного паспорту на спадковий житловий будинок, його було побудовано за життя батьків дружини позивача ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у 1957 році (а.с. 7 9).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12.12.1983 року (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_4 спадкували його дружина ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 10.05.1989 року та їх діти син ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 01.11.1989 року і ОСОБА_2 (а.с. 13, 15).

При цьому, із змісту листа Васильківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області від 14.06.2019 року № 3563/16.8-30, судом встановлено, що брат ОСОБА_2 ОСОБА_6 на території Васильківського району Київської області шлюб не реєстрував.

Тобто, брат померлої дружини позивача одружений не був і не мав інших спадкоємців, окрім неї (своєї рідної сестри ОСОБА_2 ).

Також, за запитом суду від Гребінківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Київській області Міністерства юстиції України, отримано інформацію від 29.05.2019 року Вих. № 726/01-16 про те, що після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилася.

Дана обставина прямо вказує на той факт, що єдиним спадкоємцем майна померлих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 була дружина позивача ОСОБА_2 , яка померла.

Тобто, на момент виникнення у померлого батька дружини позивача ОСОБА_4 прав на спірне нерухоме майно 1957 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 16.12.1922 року, положення якого не передбачали обов`язкової реєстрації прав на нерухоме майно.

Отже, суд приходить до висновку, що права ОСОБА_4 , а потім і усіх його спадкоємців, у тому числі і його дочки ОСОБА_2 на нерухоме майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, пункт перший Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачав, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Із змісту відбитків відповідних штампів у Свідоцтвах про право власності від 13.11.1984 року виданих на ім`я ОСОБА_5 дружини ОСОБА_4 , матері ОСОБА_2 , вбачається, що Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації за № 602 від 21.12.1984 року за ОСОБА_5 було зареєстровано по Ѕ частині житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11).

До складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно із частиною п`ятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому суд враховує, що спадкодавець позивача не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті.

Отже, та обставина, що ОСОБА_2 за життя не встигла оформити право власності на вказаний житловий будинок належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за її спадкоємцем права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті його дружини.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на дане нерухоме майно.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 3, 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 549 ЦК УРСР, ст. ст. 328, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 142, 197, 198, 200, 206, 258, 259, 263 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 20 червня 2019 року.