Постанова

Іменем України

10 червня 2019 року

м. Київ

справа № 686/15176/16-ц

провадження № 61-21930св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Хмельницька житлово-експлуатаційна контора № 6, ОСОБА_2 ,

третя особа - Управління комунального майна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року у складі судді Колієва С. А. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хмельницької житлово-експлуатаційної контори № 6 (далі - Хмельницький ЖЕК № 6), ОСОБА_2 , третя особа - Управління комунального майна, про зобов`язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що наймачами квартири АДРЕСА_1 є він та його донька ОСОБА_2 . У травні 2016 року він звернувся з листом до ОСОБА_2 , у якому просив надати письмову згоду або відмову від надання згоди на проведення приватизації вказаної квартири. Проте його прохання залишено без відповіді. Він письмово звернувся до Хмельницького ЖЕК № 6 для заповнення та посвідчення заяви про приватизацію з посвідченням тільки його підпису для отримання довідки про склад сім`ї наймача та займанні приміщення без присутності та без посвідчення підпису ОСОБА_2 . Проте працівники Хмельницького ЖЕК № 6 усно відмовили йому у засвідченні заяви про приватизацію без присутності та підпису ОСОБА_2 , на його письмову заяву жодної відповіді не надійшло. Вважає, що чинним законодавством України не передбачено надання відмови ЖЕК у заповненні та посвідченні заяви на приватизацію та видачі довідки про склад сім`ї наймача та займані ними приміщення у разі нез`явлення та відмови члена сім`ї наймача підписати такі документи, адже при цьому відбувається порушення конституційного права на подальшу приватизацію своєї частки квартири іншим квартиронаймачем.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобов`язати Хмельницьку ЖЕК № 6 заповнити та посвідчити заяву, передбачену додатком № 2 до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, для проведення приватизації квартири АДРЕСА_1 , з посвідченням його підпису, без присутності та без посвідчення підпису ОСОБА_2 , та надати йому довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права позивача на приватизацію не відповідає способам захисту права та законного інтересу, визначеним у статті 16 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що приватизація займаної особами квартири здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках). Така письмова згода подається повнолітніми членами сім`ї особисто (у цьому разі засвідчується керівником підприємства по обслуговуванню житла), або може бути посвідчена нотаріально.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що ігнорування ОСОБА_1 вимоги щодо надання згоди та/або відмови у приватизації не може бути та не є підставою для відмови в оформленні документів. Чинним законодавством України не передбачено права та/або обов`язку обслуговуючої організації заповнювати та засвідчувати документи на приватизацію в присутності усіх членів сім`ї та із засвідченням їх підписів.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що згідно з довідкою про склад сім`ї, технічного паспорта, у квартирі АДРЕСА_1 прописані та проживають ОСОБА_1 (наймач) та ОСОБА_2 (дочка).

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 07 лютого 2012 року визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 24 травня 2000 року ОСОБА_1 згідно з розпорядженням органу приватизації № 79 за тією ж датою, та договір дарування квартири, укладений 15 квітня 2009 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 квітня 2013 року скасовано розпорядження Хмельницького підрядного спеціалізованого будівельно-монтажного управління від 24 травня 2000 року № 79 про приватизацію квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2014 року визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 13 травня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Паляницею Л. С.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2014 року за ОСОБА_1 визнано право на користування квартирою АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою. Вселено ОСОБА_1 у квартиру.

Відповідно до листа ОСОБА_1 , адресованого ОСОБА_2 , він повідомляє доньку про те, що хотів би реалізувати своє конституційне право на отримання житла шляхом проведення приватизації квартири та оформлення права власності на частину житлової площі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . У листі просив надати згоду на проведення спільної приватизації або відмови від проведення приватизації вказаної квартири у спільну часткову власність. Згоду або відмову на проведення приватизації просив посвідчити нотаріально. Цей лист ОСОБА_2 отримала 02 червня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На звернення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 до начальника Хмельницького ЖЕК № 6 із проханням надати інформацію, чи зверталась ОСОБА_2 із питанням приватизації квартири, отримано відповідь, що ОСОБА_2 із вказаним питанням не зверталась, у ЖЕКу відсутні відомості щодо письмової згоди або письмової відмови від надання згоди на проведення приватизації квартири.

Нормативно-правове обґрунтування

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства) (частини 1, 2, 3, 4 статті 8 ЗаконуУкраїни «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджено Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 4 вказаного Положення передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі - орган приватизації) (пункт 13 Положення).

Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Громадянином до органу приватизації зокрема подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копія документа, що посвідчує особу; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників (приписи пунктів 17, 18 Положення).

Пунктом 19 Положення визначено, що довідка про склад сім`ї та займані приміщення (далі - довідка) береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці також вказуються новонароджені, і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно. Відомості про займані наймачем приміщення та їх площу заповнюють згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються на підприємстві (організації) по обслуговуванню житла. При відсутності інвентаризаційних матеріалів або невідповідності їх інформації фактичному стану, що викликано проведенням ремонту чи реконструкцією будинку (гуртожитку), при необхідності уточнення даних для приватизації (у тому числі нумерації кімнат у гуртожитку) підприємство (організація) по обслуговуванню житла відновлює інвентаризаційні матеріали через суб`єкта господарювання, який здійснює технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна. Зразок довідки про склад сім`ї наймача квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення наведено у додатку 4. Зразок довідки про склад сім`ї наймача квартири (будинку), житлового блоку (секції) в гуртожитку, де мешкають двоє і більше наймачів, та займані ними приміщення наведено у додатку 5.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

В абзаці десятому пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні заходи не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Наявність недоліків у застосуванні судами способів захисту цивільних прав та інтересів спричинена неповним врегулюванням цього питання у законодавстві. Трапляються також випадки застосування судами іншого способу захисту, ніж той, який передбачений законом або договором.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що приватизація займаної особами квартири здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках) і така письмова згода подається повнолітніми членами сім`ї особисто, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права позивача на приватизацію не відповідає способам захисту права та законного інтересу, визначеним у статті 16 ЦК України. Вимоги позивача про зобов`язання керівника Хмельницького ЖЕК № 6 посвідчити заяви наймача про передачу займаної ним квартири у приватну власність у порядку приватизації без наявності письмової згоди на це всіх повнолітніх осіб, які займають вказане житло, тобто у цьому випадку ОСОБА_2 , є незаконними та необґрунтованими, такими, що суперечать вимогам чинного законодавства в сфері регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки відмова Хмельницького ЖЕК № 6 у посвідченні заяви про передачу займаної ним квартири у приватну власність у порядку приватизації відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки необхідною умовою для здійснення такої приватизації є письмова згода на це всіх повнолітніх осіб, які займають вказане житло. При цьому судами надана правильна оцінка змісту позовних вимог та наданих сторонами пояснень, із яких убачається, що саме ОСОБА_2 чиняться перешкоди у приватизації спірного майна (остання відмовляється надати згоду на таку приватизацію), а отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає способам захисту права та законного інтересу, визначеним у статті 16 ЦК України.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії»), від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії ») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржувані рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик