ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року

м.Суми

Справа №592/2517/19

Номер провадження 22-ц/816/3414/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами бе з повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2019 року в складі судді Чернобая О.І. ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 20 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

13 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - ПАТ «Сумське НВО») про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 100 587,81 грн., у тому числі вихідну допомогу у розмірі 31 074,60 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2018 року по 20 березня 2019 року включно в розмірі 37 015,12 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Вказане рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач оскаржив в апеляційному порядку, подавши 03 травня 2019 року апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення з товариства на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 37 015,12 грн до 33 640,96 грн, з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що наданий позивачем розрахунковий лист не підтверджує факт заборгованості із заробітної плати. Для повного та об`єктивного розгляду справи товариство надало суду довідку про заробітну плату позивача від 02 травня 2019 року за № 16-07/596, відповідно до якої розмір середньоденної заробітної плати без відрахування податків та військового збору складає 494,72 грн.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 жовтня 2018 року по 20 березня 2019 року включно, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 544,34 грн, суд першої інстанції взяв до уваги те, що відповідач не виплатив позивачу належних сум при звільненні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 04 жовтня 2017 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки (а.с. 7 - 9).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа станом на жовтень 2018 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати склала 100 587,81 грн (а.с. 13).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог ст.ст. 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з пунктів 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Як було встановлено судом першої інстанції, у ПАТ «Сумське НВО» діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 21 березня 2014 року № 75.

Отже, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, ураховуючи вимоги ст.ст. 12, 80, 81 ЦПК України виходив з того, що середньоденна заробітна плата позивача становить 544,34 грн., тому розмір його середнього заробітку за період з 08 жовтня 2018 року по 20 березня 2019 року, виходячи із трьохденного робочого тижня, становить 37 015,12 грн (544,34 грн. * 68 днів).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 37 015,12 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги та надана відповідачем до апеляційного суду довідка (а.с. 24), відповідно до яких розмір середньоденного заробітку позивача має становити 494,72 грн не спростовують розрахунку розміру середньоденного заробітку, наведеного судом першої інстанції, який узгоджується з положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, так як відповідач не обґрунтував суми вказаного ним розміру середньоденного заробітку відповідним розрахунком, тому місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги довідку Пенсійного фонду України (а.с. 10 - 12), яка містить відомості, що були враховані при нарахуванні заробітної плати позивача та визначив розмір середньоденної зарплати в сумі 544,34 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; п. 1 ч. 1 374; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2019 року в оскарженій частині у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 червня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина