Справа № 202/3869/19
Провадження № 2-др/202/10/19
19 червня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мачуського О.М.
за участю секретаря судового засідання Репіної А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності,
ОСОБА_1 у березні 2008 року звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом, як третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2008 року ОСОБА_1 було залучено до участі у справі при розгляді цивільної справи № 2-1054/08 за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності, у якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору.
Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково та визнано право власності на жилий будинок літ. А-2, загальною площею 806,6 кв.м., жилою площею 369,9 кв.м., вбиральня літ. Б, сарай літ. В та споруди № 1-9; І, що розташовані на земельній ділянці площею 875 кв.м. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , в решті інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із зазначеним вище додатковим рішенням, 28.05.2019 року ОСОБА_4 було подано апеляційну скаргу.
29 травня 2019 року цивільну справу № 2-1054/08 за позовною заявою ОСОБА_2 до виконавчого комітету Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності та позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: виконавчий комітет Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності було направлено до Дніпровського апеляційного суду для апеляційного розгляду.
При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження апеляційною інстанцією було встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, не вирішив питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 червня 2019 року цивільну справу № 2-1054/08 було повернуто до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для ухвалення додаткового рішення.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи стосовно ухвалення додаткового рішення.
Сторони по справі у судове засідання не з`явилися. Суд на підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України, розглядає справу без участі сторін. Апелянт ОСОБА_4 подала до суду заяву про розгляд питання стосовно ухвалення додаткового рішення без її участі.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
З матеріалів справи вбачається, що в додатковому рішенні від 03.04.2008 року не вирішено питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України в редакції від 16.06.2007 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України в редакції від 16.06.2007 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 79 ЦПК України в редакції від 16.06.2007 року до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення.
Позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Декрету КМУ "Про державне мито" в редакції від 01.01.2008 року державне мито справляється: 1) із позовних заяв, заяв з переддоговірних спорів, заяв (скарг) у справах окремого провадження і скарг на рішення, прийняті відносно релігійних організацій, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили, а також за видачу судами копій документів.
Відповідно до п. а ч. 1 ст. 3 Декрету КМУ "Про державне мито" в редакції від 01.01.2008 року ставки державного мита встановлюються в таких розмірах: а) із позовних заяв - 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання права власності на жилий будинок, однак нею в позові не зазначено ціну позову. Також, з матеріалів справи неможливо встановити вартість жилого будинку на яке позивач просить визнати право власності.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України в редакції від 16.06.2007 року ціна позову визначається: 9) у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України в редакції від 16.06.2007 року якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Таким чином, суд вважає за можливе визначити судовий збір за позовну вимогу про визнання права власності у розмірі 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51 грн.
ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 15 000,00 дол. США.
Відповідно до ст. 7 Декрету КМУ "Про державне мито" в редакції від 01.01.2008 року з позовів, що подаються до суду та господарського суду в іноземній валюті, а також за дії та операції в іноземній валюті державне мито сплачується в іноземній валюті. У разі коли розмір ставок державного мита передбачено в частинах неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, державне мито сплачується в іноземній валюті з урахуванням курсу грошової одиниці Національного банку України, крім випадків, передбачених у частині третій цієї статті.
1% від 15 000,00 дол. США складає 150 доларів США. Відповідно до курсу НБУ «5,05» станом на 25.03.2008 року, тобто на момент подання ОСОБА_1 позову, 15 000,00 доларів США еквівалентно 75 750 грн., 1% від 75 750 грн. складає 757 грн. 50 коп., що не перевищує 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 25.03.2008 року. Відповідно до курсу НБУ «26,33» станом на 19.06.2019 року, тобто на момент ухвалення додаткового рішення 150 дол. США еквівалентно 3 949 грн. 50 коп., що перевищує розмір 150 дол. США станом на момент подання позову та перевищує 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, суд вважає за можливе визначити розмір судового збору 150 дол. США в еквіваленті до національної валюти станом на 25.03.2008 року, тобто 757 грн. 50 коп.
Відповідно до п. 2 Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов`язаних з розглядом цивільних та господарських справ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. № 1258 в редакції від 13.04.2007 року витрати оплачують фізичні та юридичні особи, що звертаються до суду з позовними заявами, заявами про відкриття справ окремого провадження, клопотаннями про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, та скаргами.
Відповідно до Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов`язаних з розглядом цивільних та господарських справ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. № 1258 в редакції від 13.04.2007 року, розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, пов`язаного з розглядом цивільної справи позовного провадження з розгляду спору майнового характеру складає 30 грн.
ОСОБА_1 при поданні позову не було сплачено державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення.
Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 88 ЦПК України в редакції від 16.06.2007 року з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в частині вимоги в задоволенні якої їй було відмовлено у розмірі 757 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., а з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави необхідно стягнути судовий збір в частині вимоги яка була задоволена у розмірі 25 грн. 50 коп. з кожного.
Керуючись ст.ст. 2-3 Декрету КМУ "Про державне мито" в редакції від 01.01.2008 року, Порядком оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов`язаних з розглядом цивільних та господарських справ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. № 1258 в редакції від 13.04.2007 року, ст.ст. 79, 88 ЦПК України в редакції від 16.06.2007 року, ст. 270 ЦПК України в редакції від , суд додатково,-
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 757 грн. 50 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 25 грн. 50 коп. з кожного.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення додаткового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя О.М. Мачуський