РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.,

за участю секретаря судового засідання Процюк Н.Р.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Матіюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 Вимоги заяви обгрунтовує тим, що із ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18.02.2014 року. Від спільного подружнього проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 неодноразово навідував дитину у дошкільному навчальному закладі, однак після таких зустрічей син замикався, впадав у депресію та відмовлявся відвідувати дитячий садочок, мотивуючи це тим, що боїться приходу батька.

Крім того, ОСОБА_3 при випадкових зустрічах на вулиці, проявляє агресію до дитини, шарпає її та виражається нецензурною лайкою. Зокрема, 24.05.2019 року під час її прогулянки із сином по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 почав з`ясовувати стосунки, кричати та розмахувати руками, внаслідок чого вона та син ОСОБА_4 злякалися та змушені були сховатися до магазину та просити допомоги, однак ОСОБА_3 продовжив їх переслідувати, зайшов до магазину та продовжив кричати на неї та дитину після чого вона викликала працівників поліції. Дитина відмовляється ходити на вулицю, бо боїться зустріти батька ОСОБА_3 , а також змушені неодноразово відвідувати невропатолога та психолога. Стверджує, що кривдник постійно переслідує їх із сином ОСОБА_4 , чим здійснює психологічне насильство над ними.

Заявник ОСОБА_1 просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 строком на шість місяців та заборонити ОСОБА_3 наближатися ближче ніж на 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_4 за місце перебування та проживання дитини, а також заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати її та ОСОБА_4 , якщо вона за власним бажанням разом з дитиною перебуває у місці котре невідоме ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею.

В судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали та просили заяву задовольнити з підстав викладених у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив обставини викладені у заяві. Пояснив, що жодного насильства щодо дитини та заявника він не вчиняє. Він є батько ОСОБА_4 і хоче бачитись та спілкуватись із сином. Йому встановлені дні та години для побачення із дитиною. Однак заявник створює перешкоди у спілкуванні із дитиною, не даючи йому можливості побачитись із дитиною. У дитячий дошкільний заклад він приходив щоб побачитись із сином. Підтвердив, що у серпні 2018 р. він прийшов до будинку, де проживає заявник із сином, з метою щоб поспілкуватись із дитиною. Жодних дій стосовно дитини він не вчиняв, не шарпав його, а лише подав йому руку. ОСОБА_1 не дала можливості поспілкуватись із сином, забравши його. Словесний конфлікт виник із чоловіком ОСОБА_1 . Щодо події, яка мала місце 24.05.2019 р. пояснив, що в цей день він перебував у ювелірному магазині, купляв прикраси дружині. Поблизу магазину він зустрів ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 . При спілкуванні він не сварився, не кричав та не вчиняв насильства. ОСОБА_1 зайшла в магазин і викликала поліцію. Із ОСОБА_1 існує конфлікт щодо сплікування із сином, а тому вона подала дану заяву. Просить відмовити у задоволенні заяви.

Представник виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Матіюк О.В. пояснила, що ОСОБА_1 зверталась у орган опіки та піклування із заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо сина ОСОБА_4. Оскільки були відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав, тому їй у цьому відмовлено та рекомендовано звернутись до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Відомо, що ОСОБА_1 зверталась до невролога з приводу незадовільного стану здоров`я сина ОСОБА_4 , який ОСОБА_1 пов`язує із психологічним насильством ОСОБА_3 . Вважає, що без проведення експертизи не можна стверджувати, що такий стан сина сторін є наслідком дій ОСОБА_3 Просить вирішити дану заяву на розсуд суду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_3 в серпні 2018 р. приходив до будинку де проживає ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 . Бачила, що з під`їзду будинку вийшла ОСОБА_1 з сином та чоловіком. При зустрічі ОСОБА_3 із сином ОСОБА_4 , останній не хотів йти до ОСОБА_3 і пішов у автомобіль. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і її чоловіком виникла сварка, яка тривала недовго. Бійки не було.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що 24.05.2019 р. бачила по вул. Ковельській в м. Володимирі -Волинському ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з дитиною, які стояли на вулиці та спілкувались. Син ОСОБА_4 стояв за мамою. При спілкуванні ОСОБА_3 жестикулював руками. Через деякий час ОСОБА_1 з сином пішли у магазин.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що 24.05.2019 р. ОСОБА_3 купував у магазині ювелірні вироби. Бачила, що ОСОБА_3 вийшов із магазину та зустрівся із ОСОБА_1 і дитиною. Потім вони зайшли в магазин. Підтвердила, що сварки між ними не було. Однак дитина була налякана і ОСОБА_1 просила викликати поліцію. ОСОБА_3 дочекався приїзду працівників поліції, весь час поводив себе спокійно.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши всі докази в сукупності суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08.02.2014 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Після розірвання шлюбу заявник із сином проживає окремо від ОСОБА_3

Підставою для задоволення заяви заявник зазначає, що ОСОБА_3 постійно переслідує її із сином ОСОБА_4 , ображає її нецензурними словами при дитині, здійснюючи психологічне насильство, що негативно впливає на здоров`я дитини.

Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 даного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Таким чином, відповідно до вищевказаного Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Однак судом не встановлено випадків психологічного насильства відносно ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , а також ризиків настання насильства у майбутньому. При цьому, судом встановлено наявність між батьками спору про участь у вихованні дитини, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї.

Факт звернення ОСОБА_1 до поліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 без рішення про визнання останнього винуватим у вчиненні домашнього насильства не є доказом вчинення психологічного насильства, оскільки наявність такого факту звернення не є доказом вчинення правопорушення, так як ОСОБА_3 не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, а тому відсутні підстави вважати, що він вчинив психологічне насильство (презумпція невинуватості).

Також звернення до невролога та виписки із історії хвороби підтверджують проблеми із здоров`ям дитини, однак не є доказом того, що ОСОБА_3 вчиняє психологічне насильство і його дії перебувають у прямому причиновому зв`язку із захворюванням дитини.

Крім того, пояснення допитаних в судовому засіданні свідків не є доказом психологічного насильства ОСОБА_3 щодо заявниці та її сина з огляду на таке.

Так із пояснень свідка ОСОБА_19 встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у серпні 2018 р. був короткочасний словесний конфлікт, що у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не є психологічним насильством.

Щодо події, яка мала місце 24.05.2019 р., то суд звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_15 пояснила, що бачила лише, як ОСОБА_3 жестикулював руками, що також не може розцінюватись як психологічне насильство.

Водночас, свідок ОСОБА_18 підтвердила, що ОСОБА_3 24.05.2019 р. жодних дій стосовно ОСОБА_1 та сина ОСОБА_4 не вчиняв, а навпаки поводив себе спокійно.

При цьому, жодними доказами не доведено, що наляканий стан дитини, а також його не бажання йти до батька викликаний саме діями (правомірними чи неправомірними) ОСОБА_3 , а не іншими зовнішніми факторами.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що не встановлено факту вчинення ОСОБА_3 психологічного насильства, а також заявником не доведено існування загрози вчинення такого насильства у майбутньому. Також не доведено, що рішення про задоволення даної заяви якнайкраще відповідатиме інтересам малолітньої дитини. Судом встановлено наявність між батьками спору про участь у вихованні дитини, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї.

Крім того, суд до спірних правовідносин застосовує положення Сімейного кодексу України.

За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Оскільки не встановлено факту вчинення ОСОБА_3 психологічного насильства, а також заявником не доведено існування загрози вчинення такого насильства у майбутньому, тому видача обмежувального припису призведе до необґрунтованого обмеження ОСОБА_3 , як батька дитини у реалізації своїх прав відносно сина ОСОБА_4 , котрий має такі ж рівні права та обов`язки щодо дитини, як матір.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 350-6 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заявиОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Володимир-Волинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя А.А. Каліщук