П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року місто Київ

справа № 753/7073/18

провадження 22-ц/824/7557/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Коренюк А.М.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 червня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів, що відповідає дії платіжної картки.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 11 березня 2018 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 22145 грн.55 коп., яка складається з наступних складових: заборгованість за кредитом - 13799 грн.01 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 6815 грн.80 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1030 грн.74 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19 березня 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 22145 грн.55 коп. заборгованості за кредитним договором, 1762 грн. - судового збору, а всього 23907 грн.55 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, не врахував доказів, які подані нею до відзиву, зокрема, квитанцій про погашення заборгованості перед банком. Також посилалась на те, що справа була розглянута у відсутність позивача, який в жодне засідання не з`явився і заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Крім того, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження направлення їй рекомендованих листів з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості. Також вважала, що вимоги позивача про стягнення штрафу є неправомірними, оскільки це є додатковою відповідальністю.

Позивач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 12 червня 2015 року був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язаний був надати відповідачу на умовах, передбачених кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі. Проте відповідач не належним чином виконує умови договору, який як позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк.

Відповідач відповідно до умов договору засвідчи, що всі умови кредитного договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність їх виконувати.

Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, і станом на 11 березня 2018 року має перед банком заборгованість в загальній сумі 22145 грн.55 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 13799 грн.01 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 6815 грн.80 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1030 грн.74 коп. - штраф (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги банку є обґрунтованими, доведеними, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим судом обставинам та вимогам матеріального закону.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну бо припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.6, ч.1 ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч.1, ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору, не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідачкою ОСОБА_1 не оспорюється факт укладення кредитного договору, не оспорюється також наданий банком до позовної заяви розрахунок.

За інформацією банку між банком та ОСОБА_1 було укладено ряд угод та відкриті рахунки SAMDN6596, НОМЕР_1 , PPFI , PLATINUM Стандартная ( а.с.6). По рахунку № НОМЕР_1 від 15 липня 2016 року установлений кредитний ліміт 25000 грн.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачкою погашена наявна у неї перед банком заборгованість, а тому підстави для задоволення позову відсутні, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Згідно наданих квитанцій ОСОБА_1 23 жовтня 2018 року перерахувала на картку НОМЕР_3 - 27031 грн. 35 коп., а 19 жовтня 2018 року на картку НОМЕР_4 - 3807 грн. 43 коп. (а.с.51). Зі змісту довідки банку вбачається, що по угоді № SAMDN9591 від 23 липня 2013 року відкрито рахунок НОМЕР_4 та видано картку Універсальна Голд, з встановленим кредитним лімітом в сумі 25000 грн., рахунок закритий 19 жовтня 2018 року; по угоді SAMDN6596 від 15 липня 2016 року відкрито рахунок НОМЕР_3 , видано картку PLATINUM , рахунок закрито 25 жовтня 2018 року (а.с.52).

Отже, наявна інформація не дає підстав уважати, що заборгованість ОСОБА_1 по рахунку № НОМЕР_1 від 15 липня 2016 року відсутня.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що банк має право самостійно провести списання необхідної суми для погашення кредиту з будь-якого рахунку клієнта, не заслуговують на увагу, оскільки не можуть бути підставою для відмови у позові про стягнення суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного покладання на відповідачку відповідальності у вигляді штрафу, не ґрунтуються на законі, оскільки нараховані банком штрафи не є процентною складовою, нарахування процентів за користування кредитом не виключає можливість нарахування штрафу як цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань.

Таким чином, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав уважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус