Апеляційне провадження № 22-ц/824/2792/2019
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 360/1920/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Бородянська державна нотаріальна контора,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 ,

на рішення Бородянського районного суду Київської області, ухваленого 5 листопада 2018 року в приміщенні суду під головуванням судді Унятицького Д.Є.,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Бородянської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності.

Свої вимоги мотивувала тим, що 25 червня 1966 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 ,під час якого на спільні кошти та спільною працею вони побудували будинок АДРЕСА_1 ,який зареєстрували на чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з відповідно часткою надвірних будівель і споруд та на земельні ділянки. Від спадкування своєї части спадкового майна вона відмовилася на користь доньки - відповідачки ОСОБА_2 Проте, після оформлення спадщини остання перестала пускати її до будинку, а коли у 2017 році вона вирішила оформити право на свою частину житлового будинку, вона дізналася що державний нотаріус помилково видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на весь будинок, в тому числі і на її 1/2 частину.

З огляду на викладене,позивачка просила визнати свідоцтва про право на спадщину, видані Бородянською районною державною нотаріальною конторою 17 вересня 2013 року в частині права власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 недійсним; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки і домоволодіння АДРЕСА_2 .

Під час розгляду справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка ОСОБА_4 померла, в зв`язку з чим до участі у справі залучено її правонаступника ОСОБА_1 , яка доповнила та уточнила позовні вимоги та просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 17 вересня 2013 року Бородянською районною державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 в частині права власності на 1/2 частину жилого будинку по АДРЕСА_1 та 1/2 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 розміром 0,250 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за вказаною адресою; визнати факт того, що померлій ОСОБА_4 належало на праві власності 1/2 частина жилого будинку по АДРЕСА_1 та 1/2 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за вказаною адресою . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є інвалідом 2 групи, на день смерті матері була непрацездатна,подала заяву про прийняття спадщини і відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову долю в спадковому майні, незалежно від того, що своє майно за заповітом складеним в 2003 році мати заповіла іншій доньці - відповідачці ОСОБА_2 Тому просила визнати за нею право власності 1/8 частину жилого будинку по АДРЕСА_1 та 1/8 частину земельної ділянки площею 0,250 га кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за вказаною адресою.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 5 листопада 2018 року в позові ОСОБА_6 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_6 через свого представника, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що порушення судом процесуального права полягає в тому, що суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав цим обставинам та поданим доказам належної оцінки та зробив невірні висновки про те,що право померлої матері на частину спільного майна нічим не підтверджено. В той час як в справі наявні докази того, що батьки перебували в шлюбі з 1966 року, побудували спільно будинок, який їм належить на праві спільної сумісної власності, а відтак при оформлені спадщини після смерті батька, нотаріус незаконно оформив за відповідачкою право на весь будинок та земельну ділянку для його обслуговування, в той час як після смерті батька спадщина відкрилась на лише 1/2 частину майна.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, з підстав в ній викладених, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідачка ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечувала, вважала що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог закону,просила відхилити апеляційну скаргу а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів про те, що спадкове майно належало на праві спільної власності подружжю Лещенків не надано, вона не порушувала питання про визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку ні за життя чоловіка, ні після його смерті, ні під час оформленні її донькою спадщини після смерті батька у 2011 році та набуття останньою права власності на майно, а тому вважав, що порушень у видачі свідоцтв про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 немає.

Проте, таких висновків суд першої інстанції дійшов без належного з`ясування обставин справи та правової оцінки доказам,з огляду на що рішення суду не можливо визнати законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.11).

Згідно матеріалів спадкової справи Бородянської районної державної нотаріальної контори Київської області, спадщину після його смерті прийняла його донька ОСОБА_2 . Дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_1 відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 , (ас.ас. 54-55, 57-58).

17 вересня 2017 року ОСОБА_2 видано, серед іншого, свідоцтво про право власності на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 ,розміром 0,250 га ( 86 - 87).

Як убачається з копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 25 червня 1966 року перебували в шлюбі і є батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.127зв. зв.139 зв.).

Під час шлюбу та на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.2006 року,виданого згідно рішення виконкому Бородянської районної ради від 20 червня 1987 року за ОСОБА_5 зареєстровано житловий будинок АДРЕСА_1 (ас.59зв.,218).

Окрім цього, за ОСОБА_5 на праві власності зареєстровано за цією адресою кілька земельних ділянок,в тому числі земельна ділянка розміром 0,250 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 , на підставі Державного акту виданого на підставі рішення Блиставицької сільської ради 22 липня 2005 року (а.с.62).

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як встановлено, на час видачі ОСОБА_7 свідоцтва про право власності за законом на житловий будинок та земельну ділянку розміром 0,250 га зазначене майно набуто подружжям ОСОБА_8 в шлюбі та належало їм в рівних частках на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Видаючи ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на житловий будинок та земельну ділянку розміром 0,250 га в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 за законом, державний нотаріус Бородянської районної нотаріальної контори, не перевірив джерело набуття та правову природу спадкового майна та вважав, що це майно належить лише ОСОБА_5 , оскільки воно було зареєстроване,в цілому, за ним.

В свою чергу суд першої інстанції також не надав зазначеному належної правової оцінки, з огляду на що висновки суду про те, що за життя та після смерті чоловіка ОСОБА_4 не порушувала питання про визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки , не ґрунтуються на законі.

Так, частиною першою статті 22 КпШС України, чинного на час набуття сторонами спірного нерухомого майна, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Вищевказані положення закону кореспондуються зі статтею 60, частиною першою статті 70, частинами першою та другою статті 71 СК України.

Таким чином,конструкція статтей 22 КпШС України 60 СК України встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу.

З огляду на встановлене, свідоцтво про право власності на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 ,розміром 0,250 га стосовно 1/2 частин зазначеного майна видано з порушенням вимог закону і вони підлягають в зазначеній частині визнанню недійсними,а тому позовні вимоги в частині визнання цих свідоцтв недійсними підлягають задоволенню.

Стосовно вирішення позовних вимог ОСОБА_9 про визнання за нею права власності на 1/8 частину як обов`язкову частку в порядку спадкування за законом, слід зазначити наступне.

Згідно ст.1241 ЦК України,малолітні,неповнолітні,повнолітні непрацездатні діти спадкодавця,непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують,незалежно від змісту заповіту,половину частки,яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Як вбачається, під час розгляду справи в суді першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_4 померла і після її смерті відкрилась спадщина за заповітом складеним нею 26 листопада 2003 року та за яким вона все своє майно заповіла ОСОБА_2 (ас.ас.123 зв.,135-136).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в установлений законом строк подали до Бородянської районної державної нотаріальної контори Київської області заяви про прийняття спадщини (ас. ас.123, 137).

Подаючи заяву про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_1 надала посвідчення особи яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, згідно якого її встановлено 2 групу інвалідності,довічно (а.с.128зв.-129).

За повідомленням Бородянської районної державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_4 відкрито спадкову справу і за запитом суду нотаріусом надано копію спадкової справи (ас.122-144).

На час розгляду справи, право власності на спадщину після смерті ОСОБА_4 в нотаріальному порядку ні за ким з спадкоємців не оформлялось, з огляду на що ОСОБА_1 не позбавлена права отримати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті матері в нотаріальному порядку, з підстав ст.1241 ЦК України, у зв`язку з чим зазначені вимоги не підлягають до задоволення.

Окрім цього, є достатнім встановлення права ОСОБА_4 на частину житлового будинку та земельної ділянки розміром 0,250 га як майна набутого в шлюбі, з огляду на що колегія суддів вважає безпідставними заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання ще й факту того, що померлій ОСОБА_4 належало зазначене майно.

Згідно ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є,зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 5 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані Бородянською районною державною нотаріальною конторою 17.09.2013 року на ім`я ОСОБА_2 в частині права власності на 1/2 частину жилого будинку по АДРЕСА_1 та 1/2частин земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 розміром 0,250 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, за вказаноюадресою.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: