Головуючий у І інстанції Матійчук Г.О.
Провадження №22-ц/824/7271/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь суму вкладу за договором банківського вкладу № SАМDN5796 від 01.03.2011 року у розмірі 18 796,65 дол. США, що складається з: 12 902,51 дол. США основної суми заборгованості; 6,36 дол. США - 3% річних; 67,87 дол. США - пені; 5 819,91 дол. США - нарахованих відсотків відповідно до умов договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказувала, що 01.03.2011 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір № SAMDN 5796 Вклад "Стандарт" із щомісячною виплатою, на виконання умов якого нею було внесено 12 902,51 дол. США на депозитний рахунок № НОМЕР_1 . Договір укладався на строк 6 місяців, по 01.09.2011 року включно. Відповідно до пункту 6 Договору, цей строк автоматично пролонгується у випадку, якщо не було заявлено про намір забрати вклад. На час дії договору на внесені грошові кошти нараховується 8% річних.

Відповідно до Виписки по рахунку з 02.03.2013 року по 22.06.2014 року, станом на 02.04.2014 року на депозитному рахунку знаходиться 13 012,09 дол. США.

08.10.2018 року позивачем була надіслана заява про дострокове розірвання вищезазначеного депозитного договору із зазначенням реквізитів, за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками, на яку відповідач не відреагував та належні позивачу кошти не повернув, в зв`язку із чим позивач і звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за депозитним договором № SAMDN 5796 Вклад "Стандарт" від 01.03.2011 року у розмірі 18 796,65 дол. США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 5 075 грн. 09 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилався на те, що позивачем суду не надано належних та допустимих доказів укладення між ними договору банківського вкладу та внесення ОСОБА_1 грошових коштів на депозитний рахунок, крім того, позивач могла отримати належні їй грошові кошти після закінчення строку дії договору, який укладався на 6 місяців, на що суд не звернув уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника позивача ОСОБА_2. остання просила апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01.03.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено Договір № SAMDN 5796 Вклад "Стандарт" (а.с.7), згідно умов якого позивачкою внесено 12 902,51 дол. США на депозитний рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується Квитанцією №11 від 01.03.2011 року (а.с.9). Договір укладався на строк 6 місяців, по 01.09.2011 року включно. Відповідно до пункту 6 Договору, цей строк автоматично пролонгується у випадку, якщо не було заявлено про намір забрати вклад. На час дії договору на внесені грошові кошти нараховується 8 % річних.

Відповідно до Виписки по рахунку з 02.03.2013 року по 22.06.2014 року, станом на 02.04.2014 року на депозитному рахунку знаходиться 13 012,09 дол. США (а.с.10-11).

Також встановлено, що 08.10.2018 року позивачем була надіслана заява про дострокове розірвання депозитного договору із зазначенням реквізитів, за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Частиною 2 ст.1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору банківського вкладу та факт внесення позивачем грошових коштів на депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», вимога позивача про повернення належних їй грошових коштів разом з процентами є ефективним способом захисту її прав, відповідає умовам договору та вищенаведеним правовим нормам і висновок суду про її задоволення є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем суду на підтвердження її вимог надано неналежні докази, колегією суддів відхиляються, оскільки позивачем апеляційному суду для огляду були надані оригінали договору від 01.03.2011 року та квитанції про внесення грошових коштів №11 від 01.03.2011 року, які є належними, допустимими та достовірними доказами, що підтверджують обставини, на які посилалась ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог.

Необгрунтованими є і доводи скарги про те, що позивачем не доведено факт невиконання відповідачем своїх обов`язків по поверненню грошових коштів, що вбачається з наступного.

Відповідно до п.2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України №566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення №516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, саме відповідач повинен довести у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов`язань за договором банківського вкладу, укладеного між сторонами 01.03.2011 року, або ж довести факт виконання ним даного зобов`язання шляхом повернення вкладнику грошових коштів.

Натомість жодних доказів на підтвердження вищенаведених обставин відповідачем суду надано не було, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду про наявність у справі підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми депозиту у розмірі 12 902,51 дол. США, процентів згідно умов договору на суму 5 819,91 дол. США, а також 6,36 дол. США - 3% річних; 67,87 дол. США - пені, всього на загальну суму 18 796,65 дол. США.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка Фонду захисту вкладників Автономної некомерційної організації від 05.09.2018 року за №1/5038, видана ОСОБА_1 , яка посвідчує те, що станом на 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 компенсаційна виплата по вимогам до ПАТ КБ «ПриватБанк», які ґрунтуються на договорах банківських вкладів від 01.03.2011 року, від 02.03.2013 року та від 28.03.2012 року Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» не здійснювалась (а.с.12).

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про неправильне нарахування судом процентів законності та обґрунтованості висновків суду в цій частині не спростовують і відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ» (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом.

Таким чином, відмовою повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, Банк порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до статті 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. У статті 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: