Справа № 183/8277/18
№ 2/183/1575/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Новомосковська біржа нерухомості, Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що був укладений 02 червня 1999 року між ним та ОСОБА_2 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , посвідчений Товарною біржею «Новомосковська» за реєстраційним №000283, а також позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 02 червня 1999 року він придбав у ОСОБА_2 житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі продажу був здійснений на Товарній Біржі «Новомосковська» та зареєстрований за №000283, а в подальшому 01.07.1999 року його право власності на будинок було зареєстроване в Новомосковському БТІ за реєстровим №213, реєстрова книга №1. Однак, вказаний договір купівлі продажу не був нотаріально посвідчений. При цьому, правочин обома сторонами був виконаний, зокрема усі істотні умови договору сторонами було виконано, позивач передав продавцю ОСОБА_2 обумовлені в договорі 20304,00 грн. за житловий будинок, а продавець, в свою чергу, звільнив продане ним домоволодіння.Будь-яких заперечень чи зауважень жодна зі сторін правочину не заявила.

Звернувшись до нотаріуса для оформлення договору дарування зазначеного житлового будинку своєму синові, позивачу стало відомо, що недодержання вимог ст. 657 ЦК України, якою визначено, що договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартир) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, тягне недійсність договору. На даний час, здійснити нотаріальне посвідчення договору позивач позбавлений можливості, оскільки продавець ОСОБА_2 помер, а тому був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 29 грудня 2018 року відкрито провадження по справі.

В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача відзиву проти позову не подав, в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника Новомосковської міської ради.

Представники третіх осіб в судове засідання також не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, приходить до наступного висновку.

Судом по справі встановлено, що 02 червня 1999 року позивач придбав у ОСОБА_2 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , за 20304,00 грн. житловий будинок - А, саман, обкл. цеглою, розміром 37,2 кв.м житлової площі з надвірними побудовами: вбиральня-Б, сарай-л/кухня-В, вхід у підвал-Г, сарай-Д,З, гараж Ж, навіс Є, споруди №1-8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 910 кв.м землі держфонду, який був зареєстрований за позивачем на праві приватної власності в Новомосковському БТІ 01.07.1999 року за реєстровим №213, реєстрова книга І (а.с.8).

Суду подано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 (а.с.21), у відповідності до якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Новомосковську Дніпропетровської області.

За даними Спадкового реєстру (а.с. 28,29) спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8), станом на 03.10.2018 року власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 02.06.1999 року на Товарній біржі «Новомосковська (р.№000283).

При цьому, як зазначає у своєму позові ОСОБА_1 , недодержання вимог ст. 657 ЦК України, при укладенні вищезазначеного договору купівлі-продажу житлового будинку, наразі позбавляє його можливості розпоряджатися ним.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору.

Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 3 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу за 20304,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди.

Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним.

Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості та зареєстрований в спірному будинку (а.с.5), угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного будинку в судовому порядку немає.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлений факт повного виконання спірного договору сторонами, факт неможливості нотаріального посвідчення договору зокрема, у зв`язку з тим, що продавець ОСОБА_2 помер, а тому позивач позбавлений можливості захистити свої права, як власник майна.

Аналізуючи викладене, суд вважає за можливе визнати договір купівлі продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на вищевказаний житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76,81,89, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Новомосковська біржа нерухомості, Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності, - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 910 кв.м, укладений 02 червня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , посвідченого Товарною біржею «Новомосковська» за реєстраційним №000283, зареєстрований в Новомосковському БТІ 01.07.1999 року за реєстровим №213, реєстрова книга І.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами, загальною площею 62 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., який в цілому складається з: житловий будинок - А, сіни а; сарай В,Д,З; прибудова в; вбиральня - Б, гараж Ж, навіс Є, споруди №1-8, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Волгоградська, буд. №332.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.