Справа № 405/637/19
Провадження №2/405/97/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2019 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Іванової Л.А.

при секретарі: Тюпі Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький цивільну справу № 405/637/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що йому (позивачу) на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, посвідченого Першою Кіровоградською нотаріальною конторою 14 березня 1962 р. по р. № 2-905, належить 14/25 частин жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , у якому з 28 лютого 2008 року зареєстрований його (позивача) онук ОСОБА_2 , який з листопада 2008 року не проживає у зазначеному будинку. Позивач вказав, що реєстрація відповідача у належному йому будинку перешкоджає йому вільно та на свій розсуд розпоряджатися вказаним майном.

З огляду на викладене вище та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України позивач просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи, при цьому заперечень від останніх щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження на адресу суду не надходило.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, подав заяву за вх. № 8588 від 08 квітня 2019 року про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення судом судової повістки про виклик за зареєстрованим місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не подавав, як не подавав і будь-яких заяв, клопотань.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 13 березня 1962 року ОСОБА_1 , на підставі рішення виконкому міської Ради депутатів трудящих № 1015 від 25 грудня 1961 року, надана на праві безстрокового користування земельна ділянка площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій (земельній ділянці) забудовник зобов`язувався побудувати житловий одноповерховий будинок житловою площею 37,56 кв.м., із кількістю 3-ох кімнат, та сарай загальною площею забудови 15 кв.м.

При цьому, згідно напису державного нотаріуса Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори від 16.01.1985 року, здійсненого на вищевказаному договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 13 березня 1962 року, по договору дарування, посвідченого 1-ю Кіровоградською державною нотаріальною конторою 16.01.1985 року за р. 1-116, ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, подарував 11/25 частин зазначеного житлового будинку ОСОБА_3 .

Відповідно до договору дарування від 16 січня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Телевною Л.І., зареєстровано в реєстрі за № 1-116, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за яким ОСОБА_1 подарував ,а ОСОБА_3 прийняв у дар 11/25 частини будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки квартального комітету № 19 Подільського району м. Кропивницького № 64 від 18.01.2019 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований, зокрема, онук ОСОБА_2 , 1987 р.н., який за вказаною адресою не проживає з 2008 року.

Відповідно до актів про непроживання особи за місцем реєстрації від 04.06.2018 року та від 18.01.2019 року, складених за підписами сусідів будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 : ОСОБА_4 (буд. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 ОСОБА_5 (буд АДРЕСА_3 ), підписи яких посвідчено головою квартального комітету АДРЕСА_5 районної у м. Кропивницькому ради ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 згідно запису будинкової книги будинку АДРЕСА_1 Кропивницький значиться зареєстрованим ОСОБА_2 , 1987 року народження, який за вказаною адресою не проживає з 2008 року, в домоволодінні відсутні його особисті речі.

Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).

Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом.

Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який набув права користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 , не проживає в зазначеному вище будинку з листопада 2008 року, тобто понад один рік без поважних причин, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеним будинком, або ж намагався вселитися в будинок, або ж відсутній в будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 , про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі № 6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 , 14/25 частин якого належить на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 13 березня 1962 року ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова