ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2191/19 Справа № 184/916/18 Суддя у 1-й інстанції - Малашина Ю. Б. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року, яке ухвалено суддею Малашиною Ю.Б. в місті Покров Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.03.2015 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг 30 000,00 доларів США і зобов`язався повернути їх до 31.03.2018 року, що підтверджується договором позики від 12.03.2015 року, підписаного відповідачем. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, на прохання про добровільне повернення боргу не реагує. На момент подачі заяви, станом на травень 2018 року згідно курсу НБУ України (100 доларів США - 2618,8814 гривень), сума 30 000,00 доларів США становить 785 664, 420 гривень.

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26.06.2018 року здійснено процесуальне правонаступництво первинного позивача ОСОБА_3 на його правонаступника - ОСОБА_1 відповідно до укладеного між вказаними особами договору цесії від 25.05.2018 р.

16.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з уточненим позовом про зменшення позовних вимог, згідно якого, враховуючи часткову оплату відповідачем 31.05.2018 року свого боргу у розмірі 51600,00 грн., просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 734 064,42 гривень; 3% від суми простроченої суми, що складає 8520,22 гривень та суму процентів за користування грошовими коштами, що складає 48633,24 грн. Загальна ціна позову складає 791 217,88 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 12.03.2015 року в розмірі 734 064 гривні 42 копійки, 3% річних від простроченої суми, що складає 8520 гривень 22 копійки, що разом становить 742 584 гривні 64 копійки.

Стягнуто зі ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 7425 гривень 84 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Зокрема, відповідач зазначає, що суд позбавив його можливості брати участь у судовому засіданні та проігнорував принцип змагальності сторін, не попередивши його про дату, час та місце судового розгляду даної справи. Також, вказує на те, що він взагалі не знав про перебування даного позову на розгляді у суді.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно здійснив правонаступництво первинного позивача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1

У відзиву на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вона, на його думку, необґрунтована, вимоги, викладені в ній, не відповідають чинному законодавству.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву позивача на апеляційну скаргу відповідача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12 березня 2015 року був укладений договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США та зобов`язався повернути борг в строк до 31 березня 2018 року. Факт одержання грошових коштів підтверджується розпискою (а.с.8).

Станом на 19 травня 2018 року, згідно курсу НБУ України (100 доларів США - 2618,8814 гривень), сума 30 000,00 доларів США становить 785 664, 42 гривень (а.с. 9).

Згідно до договору цесії №1 від 25.05.2018 року, ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 право вимаги від ОСОБА_2 30 000,00 доларів США, згідно договору позики від 12.03.2015 року, а також усіх збитків, які виникли у результаті не погашення заборгованості боржником ОСОБА_2 , в тому числі - пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, процентів за користування коштами та інші (а.с.36).

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 26.06.2018 року здійснено процесуальне правонаступництво первинного позивача ОСОБА_3 на його правонаступника - ОСОБА_1 , відповідно до укладеного між вказаними особами договору цесії від 25.05.2018 року (а.с. 58).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача не повернутої позивачем суми позики та 3% річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні і обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.Обсяг цих прав та умови визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виплати, процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі, що існував на момент підписання договору цесії або переходу до нього прав кредитора іншим чином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підставдля стягнення на користь позивача ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 за договором цесії №1 від 25.05.2018 року, з відповідача ОСОБА_2 повернення грошових коштів згідно договору позики від 12.03.2015 року, а також застосування інших наслідків невиконання грошових зобов`язань, у вигляді 3% рчних.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за позикою в розмірі 734 064 гривні 42 копійки, 3% річних від простроченої суми, що складає 8520 гривень 22 копійки, що разом становить 742 584 гривні 64 копійки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд позбавив відповідача можливості брати участь у судовому засіданні та проігнорував принцип змагальності сторін, не попередивши його про дату, час та місце судового розгляду даної справи. Зазначає, що він взагалі не знав про перебування даного позову на розгляді у суді, колегія суддів не бере до ваги, з огляду на наступне.

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку (ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Пунктом 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженим Постановою КМУ від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України у випадку якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь - якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дію.

Як вбачається з матеріалів справи, судова повістка про призначення даної цивільної справи до розгляду на 10 жовтня 2018 року, яка була направлена судом рекомендованим поштовим повідомленням на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що зазначена ним у договорі позики, вручено працівником поштового відділення дружині відповідача особисто 24.09.2018 року (а.с. 126). Крім того, представник відповідача ОСОБА_7 19.09.2018 року отримала особисто повідомлення про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 123) що відповідно до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України вважається врученням повістки і відповідачу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд кримінальної справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року Європейський суд з прав людини вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, учасник процесу, який задіяний в ході судового розгляду зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитись провадженням у його справі, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Посилання на те, що відповідач не знав про існування позову, колегія не бере до уваги, оскільки в суді першої інстанції його інтереси представляла представник ОСОБА_7 на підставі довіреності 10 вересня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно здійснив правонаступництво первинного позивача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 , колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про залучення у справі в якості позивача ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_3 у правовідносинах , які виникли на підставі договору позики від 12 березня 2015 року.

Посилання представника відповідача у суді апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_1 станом на 19.05.2018 року не набув права вимоги за договором цесії від 25.05.2018 року та станом на 25.05.2018 року з урахуванням курсу долара сума боргу складала 731 625,51 гривень та 3% річних, що складали 4 630,28 гривень, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи згіднодоговору цесії № 1 від 25.05.2018 рокуОСОБА_1 набув право вимоги від ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 30 000 доларів згідно договору позики від 12.03.2015 року, а також усі збитки, які виникли у результаті не погашення заборгованості ОСОБА_2 , втому числі - пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, проценті за користування кошитами. Кредитор ОСОБА_3 також передав новому кредитору ОСОБА_1 усі права, які належать йому як кредитору, та позивачем рішення суду не оскаржується.

Крім того, посилання представника відповідача в суді апеляційної інстанції про те, що договір цесії № 1 від 25 травня 2018 року не набрав чинності, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до п. 4, договір цесії набуває чинності після передачі новому кредитору документів, які підтверджують наявну заборгованість у розмірі 30 000 доларів згідно договору позики від 12 березня 2015 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідно до клопотання ОСОБА_2 , про виклик свідка від 17.07.2018 року (а.с. 76- 79) останній стверджував, що йому 31.05.2018 р. зателефонував ОСОБА_1 та повідомив про укладання договору цесії між ним та ОСОБА_3 , тому кошти за договором позики від 12.03.2015 р. необхідно повертати ОСОБА_1 , на що відповідач погодився. Просив долучити до матеріалів справи копію заяви про переказ готівки від 31.05.2018 р. у сумі 51600 грн., що було еквівалентно 2 тис. доларів США, здійсненого через ОСОБА_12 на картку, яка належить ОСОБА_11 - партнеру по бізнесу позивача ОСОБА_1 , за вимогою останнього, у зв`язку з чим ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги.

Враховуючи, що ОСОБА_2 належним чином свої зобов`язання за договорами позики від 12 березня 2015 року не виконав, позичені грошові кошти у визначений сторонами строк не повернув, колегія суддів вважає, що законними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанцій про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за указаними договорами позики в сумі 734 64 гривні 42 копійки та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до вимог статті 625 ЦК України в сумі 8 520 гривень 22 копійки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: