ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» січня 2019 року

м. Харків

справа № 616/362/18-ц

провадження № 22ц/818/634/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року в складі судді Рикова М.І.,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» про розірвання договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ХР№ 106611 від 29 серпня 2003 року № 197, вона є власником земельної ділянки загальною площею 5,4626 га, кадастровий номер № 632148400:02:000:0679, яка розташована на території Вільхуватської селищної ради Великобурлуцького району Харківської області, з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва.

Зазначила, що відповідно до договору оренди землі без номеру та без зазначення дати його укладення, зареєстрованого 04 липня 2011 року за номером 386, земельна ділянка передана нею в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Зоря».

Вказала, що сторонами не встановлені умови збереження стану обєкта оренди. Запис «використання за цільовим призначенням з додержанням вимог чинного законодавства в частині охорона земель» не можливо вважати визначенням умов збереження стану обєктів оренди, тобто умови збереження стану обєкту оренди договором не визначено та не врегульовано.

Сторони прийшли згоди про зазначення в договорі додаткової істотної умови, а саме передбачили, що орендар прийняв на себе зобовязання здійснювати комплекс заходів щодо охорони та раціонального використання землі, але ж відповідну передбачену законом угоду сторонами не укладено.

Зазначила, що з дати підписання договору оренди, відповідач не звертався до неї з письмовим дозволом щодо здійснення меліоративних робіт та проведення інших робіт, необхідних для ведення сільськогосподарського виробництва, а вона в свою чергу ні особисто, ні через представників не надавала йому такого дозволу.

Вказала, що чинним законодавством передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, але ці вимоги відповідачем ігноруються. За весь період дії договору від відповідача не надійшло жодного повідомлення на підтвердження факту належного використання предмету оренди.

Вважала, що протиправна бездіяльність відповідача загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки, тому необхідно розірвати спірний договір.

Просила розірвати договір оренди землі, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зоря» без номеру та без зазначення дати укладення, зареєстрований 04 липня 2011 року за номером 00386.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала позовні вимоги. При цьому зазначила, що судом першої інстанції не надано правову оцінку факту відсутності дати підписання договору оренди; що умови збереження стану обєкту оренди договором не визначено та не врегульовано; що відповідач не довів наявність згоди на здійснення меліоративних робіт та проведення інших робіт, необхідних для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не здійснено аналізу цих пунктів договору; що не надано правової оцінки викладеним нею доводам та не прийнято до уваги наявність в договорі додаткових істотних умов, які не виконані відповідачем.

26 грудня 2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство зазначив, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнає. При цьому вказав, що доводи апеляційної скарги не відповідають обставинам справи. Зокрема, договір оренди, державна реєстрація якого здійснена 04 липня 2011 року, укладено на 25 років. До умов договору внесені всі істотні умови, необхідні для його укладання, долучені всі необхідні документи. Закон в редакції, що діяв на час укладання договору, не відносив до істотних умов договору оренди проведення меліоративних робіт, яке є правом, а не обовязком орендаря. За весь час використання земельної ділянки жодні меліоративні роботи на ній не проводились. Також, зазначив, що товариство здійснює контроль за станом родючості земель, про що ведуться записи в журналі історії полів, в яких відображаються вжиті заходи щодо збереження та підвищення родючості земель.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем умов збереження стану обєкта оренди, не здійснення ним комплексу заходів щодо охорони та раціонального використання землі, а також, порушення екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, стандартів, норм і правил.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області 02 квітня 2004 року, серія ХР № 106611, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 61, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,4626 га з кадастровим номером 632148400:02:000:0679, розташованої на території Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У 2010 році між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зоря» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 5,4626 га з кадастровим номером 632148400:02:000:0679 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області за межами населеного пункту, який зареєстровано у Відділі Держкомзему у Великобурлуцькому районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 липня 2011 року за № 00386 та складено акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду, в якому вказана земельна ділянка № :02:000:0679, площею 5,4626 га, що належить ОСОБА_1, зайнята під сільськогосподарською культурою, знаходиться в доброму стані, передається в оренду строком на 25 років орендарю Товариству з обмеженою відповідальністю «Зоря».

Пунктом 17 цього договору передбачено умови збереження стану обєкта оренди: використання за цільовим призначенням з дотриманням вимог чинного законодавства в частині охорона земель.

Відповідно до пункту 28 цього договору орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; у разі припинення або розірвання цього договору повернення земельної ділянки у належному стані, придатному для використання, і передання її орендодавцю в установленому порядку; своєчасного внесення орендної плати.

Згідно пункту 30 цього договору орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця меліоративні роботи та проводити інші роботи, необхідні для ведення сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до пункту 31 цього договору орендар зобовязаний вчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату; приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо обєкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; здійснювати комплекс заходів щодо охорони та раціонального використання землі; не порушувати права суміжних землекористувачів; після закінчення оренди у разі припинення або розірвання цього договору повернути земельну ділянку в належному стані, придатному для використання, і передати її орендодавцю у встановленому порядку; у разі погіршення стану земельної ділянки з вини орендаря відшкодувати спричинену цим шкоду орендодавцю.

Пунктом 36 договору визначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розвязується у судовому порядку.

Відповідно до пунктів 38 - 40 цього договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також, з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовували цю земельну ділянку з орендарем.

Пунктом 43 цього договору передбачено, що цей договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

30 листопада 2016 року ОСОБА_1 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» направила заяву про розірвання договору, в якій зазначила підставою розірвання договору те, що вона має намір самостійно обробляти свою земельну ділянку.

З відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» від 23 грудня 2016 року за № 839 вбачається, що за час використання Товариством з обмеженою відповідальністю «Зоря» на умовах оренди вказаної земельної ділянки орендарем не порушено жодних умов оренди, як передбачених договором, так і чинним законодавством України, що регулює відносини в сфері оренди землі. Земельна ділянка використовується за цільовим призначенням.

Також, зазначено, що розірвання договору оренди землі раніше строків, передбачених договором для підприємства є економічно не обґрунтованим, негативно вплине на заплановані довгострокові заходи щодо товарного сільськогосподарського виробництва, на фінансово господарську діяльність підприємства та заподіює підприємству матеріальні збитки, а тому, вказані обставини позбавляють можливості розірвати (припинити) дію договору оренди землі раніше строків, визначених в пункті 8 договору, у звязку з чим пропозиція ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Як вбачається з довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» про доходи від здачі земельної частки (паю) в оренду від 30 травня 2018 року № 307, ОСОБА_1 фактично виплачено орендну плату за землю за 2011 рік в розмірі 1582,89 грн., за 2012 рік - 2780,00 грн., за 2013 рік - 2780,00 грн., за 2014 рік - 2780,00 грн., за 2015 рік - 6000,00 грн., за 2016 рік - 8350,00 грн., за 2017 рік - 9500,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення спірного договору оренди землі, передбачено істотні умови договору оренди землі, а саме: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також, для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема, якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний договір оренди землі набрав свою чинність саме з моменту державної реєстрації, тобто з 04 липня 2011 року, з цього часу починається відлік строку його дії, про що і було зазначено судом першої інстанції, у звязку з чим посилання ОСОБА_1 на те, що судом не надано правову оцінку факту відсутності дати підписання договору оренди є безпідставними.

Не надано ОСОБА_1 належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем порушено умови збереження стану обєкта оренди, не здійснюється комплекс заходів щодо охорони та раціонального використання землі, а також, порушується екологічна безпека землекористування та збереження родючості ґрунтів, стандарти, норми і правила, у звязку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доказів про те, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що він допускає погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки позивачем не надано. Клопотань щодо проведення судової експертизи не надано.

Посилання ОСОБА_1 на те, що умови збереження стану обєкту оренди договором не визначено та не врегульовано є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, пунктами 16 та 17 договором оренди землі.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що відповідач не довів наявність згоди на здійснення меліоративних робіт та проведення інших робіт, необхідних для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не здійснено аналізу цих пунктів договору, не надано правову оцінку викладеним нею доводам та не прийнято до уваги наявність в договорі додаткових істотних умов, які не були виконані відповідачем, є безпідставними та не можуть бути, виходячи з вимог закону, підставою для розірвання спірного договору.

Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що між сторонами договору була досягнута згода щодо усіх істотних умов договору. В подальшому сторони протягом декількох років добросовісно виконували умови даного договору.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України правильно виходив із того, що позивачем не доведено порушення істотних умов договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено 10 січня 2019 року.