Справа № 524/4195/19
Провадження №2/524/1971/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого судді Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення коштів у відшкодування матеріальної шкоди, -
Ухвалою судді від 01 липня 2019 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано термін для усунення недоліків, вказаних в ухвалі судді від 01 липня 2019 року.
12 липня 2019 року позивачем на виконання ухвали судді від 01 липня 2019 року надано уточнену заяву про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 16 липня 2019 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позивного провадження.
Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників, відповідача повідомлено про дату, час та місце розгляду справи шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвалою суду від 19 листопада 2019 року постановлено провести заочний розгляд справи.
Представник позивача Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - Ляшенко О.О. у судове засідання не прибув, просив розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву.
Відповідач ОСОБА_1 повторно не прибув в судове засідання, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомив та не подавав заяви про розгляд справи за його відсутності.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд достовірно встановив, що відповідач перебував на військовій службі з 1994 року і був звільнений в запас з виключенням з особового складу позивача з 08 травня 2019 року згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 № 13-рс від 24 квітня 2019 року, та № 111 від 08 травня 2019 року.
01 квітня 2011 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №69 відповідач ОСОБА_1 під час проходження військової служби за контрактом був призначений на посаду начальника сховища складів взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
У відповідності до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 10 жовтня 2016 року № 744 «Про результати службового розслідування» з відповідача ОСОБА_1 відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджене постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР було організовано стягнення коштів в сумі 903 грн. 95 коп. за нестачу 23 пар рукавиць БЛ 1М (ІІІ) та 24 пар рукавиць БЛ-1М (ІІ категорії) в сумі 525 грн. 60 коп.
Вищезазначені збитки були внесені до «Книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 ».
Станом на день розгляду справи відповідач хотів у відшкодування матеріальної шкоди позивачу не сплатив.
Відповідач ОСОБА_1 не подав належні і допустимі докази на спростування позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до ч. 1,3 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у тому числі щодо стягнення коштів у повернення сплаченого судового збору згідно ст. 141 ЦПК України в розмірі 1921 грн.
Керуючись ст. ст. 11-16, 22, 1166 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76 - 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України,
Позов Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України задовольнити.
Позивач - Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, місце знаходження за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Повне рішення виготовлено 25 листопада 2019 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: