Справа № 133/3153/18
Провадження № 22-ц/801/1002/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 рокуСправа № 133/3153/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Шемети Т. М., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Сєчка В. Л. від 07 березня 2019 року (дата складення повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення) в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, -

встановив:

13 грудня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулось з цим позовом, за яким просило стягнути на його користь 75418 грн 12 к. заборгованості за кредитним договором без номера від 13 грудня 2010 року, яка складається з:

- 20451 грн 63 к. борг по тілу кредиту;

- 29937 грн 85 к. борг по процентах за користування кредитом;

- 20961 грн 11 к. пеня;

- 500 грн 00 к. штраф (фіксована частина);

- 3567 грн 53 к. штраф (процентна складова).

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 13 грудня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 18000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, в зв`язку з чим станом на 25 листопада 2018 року утворилась заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2019 року у позові відмовлено.

Суд першої інстанції на підставі частини десятої статті 84 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відмовив у визнанні факту укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через ненадання позивачем оригіналу анкети-заяви відповідачки, витребуваної судом.

Крім того, суд виходив із того, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просив стягнути з відповідачки, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання. Доданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором без номера від 13 грудня 2010 року, укладеним між «ПриватБанком» та ОСОБА_1 станом на 31 травня 2015 року, розрахунок заборгованості за договором без номера від 13 грудня 2010 року, укладеним між «ПриватБанком» та ОСОБА_1 , станом на 25 листопада 2018 року та виписка по рахунку не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом, тому що не відповідає вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», зокрема не містить зазначення посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, особистого підпису та інших даних, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок.

Також відповідно до довідки про видачу кредитних карт ОСОБА_2 надано кредитні карти: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , а виписка здійсненна за платіжними картками : НОМЕР_2 ,НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_5, НОМЕР_2, НОМЕР_6, НОМЕР_7.

На ухвалу суду щодо належного розрахунку сум заборгованості позивач зазначив, що надати суду окремий розрахунок заборгованості по пені, штрафу не можливо з технічних причин, а лише зазначив формулу, по якій здійснюється розрахунок по процентах, без здійснення зазначеного розрахунку.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило скасувати це рішення і ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем була надана до суду копія заяви-анкети без номера від 13 грудня 2010 року, у якій вказана надана відповідачкою інформація про себе, її персональні дані тощо, згода на укладення договору засвідчена особистим підписом ОСОБА_1 . При укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. В додаток до апеляційної скарги Банк надав виписку із банківського рахунку про рух коштів, з якої прослідковується, що відповідачка користувався грошима, отримувала кошти через банкомати, а отже і отримала кредитну картку «Універсальна», без якої неможливе проведення цих операцій. Вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачкою договору, який складається не лише із заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. Також звертає увагу, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводів банку про те, що відповідачка користувалась кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до позовної заяви від 05 грудня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 75418 грн 12 к. за кредитним договором без номеру від 13 грудня 2010 року (Т.1 а. с. 2 - 4).

31 січня 2019 року ОСОБА_1 подала відзив, у якому стверджувала, що жодних кредитних догорів з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у 2010 році не укладала. Просила суд витребувати у позивача оригінал анкети-заяви, на яку він посилається як на підставу виникнення кредитних правовідносин, а також:

1) положення про кредитування АТ КБ «ПриватБанк» станом на грудень 2010 рік належним чином завірене;

2) інформацію про умови кредитування у письмовому вигляді за підписом ОСОБА_1 про ознайомлення з нею;

3) завірені належним чином копії первинних бухгалтерських документів (розпорядження, заяви на видачу та переказ готівки, меморіальні ордери, платіжні доручення тощо), що підтверджують:

- видачу коштів по кредиту від 13 грудня 2010 року та його погашення позичальником у розрізі кожного місяця станом на 25 листопада 2018 року;

- сплату позичальником процентів, в тому числі прострочених, за користування кредитом від 13 грудня 2010 року, у розрізі кожного місяця станом на 25 листопада 2018 року;

- сплату інших платежів, проведених за термін дії договору від 13 грудня 2010 року. Розрахунки штрафних санкцій, передбачені кредитним договором, обґрунтувати вихідними даними для таких розрахунків з наведенням відповідних формул;

- розрахунок заборгованості позичальника по сплаті кредиту, процентів та інших платежів (комісія, пеня, штраф тощо) станом на 25 листопада 2018 року.

- роздруківку руху коштів (перерахунок коштів банком на картку клієнта, її номер, внесення коштів клієнтом через його картку до терміналу тощо задля погашення кредиту);

5) належні докази про строк дії кредитної картки, яку отримав відповідач у 2010 року при підписанні заяви-анкети (Т. 1 а. с. 47 - 51).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, витребувано з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначені докази, зокрема й оригінал заяви-анкети на отримання кредиту ОСОБА_1 (Т.1 а. с. 59).

04 березня 2019 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на вимогу хвали суду від 18 лютого 2019 року надало:

- довіреність представника;

- копію наказу N CП-2013-6500491 від 28 січня 2013 року;

- копію наказу N CП-2013-6776448 від 19 вересня 2013 року;

- копію наказу CП-2009-289 від 07 квітня 2009 року;

- виписку за договором;

- довідку про видачу кредитних карток (Т. 1 а. с. 61 - 152).

Згідно з частинами першою, п`ятою - сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої - шостої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Частиною десятою статті 84 ЦПК України встановлено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно з статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачкою, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір на суму 18000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; витяг з умов та правил надання банківських послуг; виписки по карткових рахунках.

Як видно з копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

Оригінал анкети-заяви підписаної відповідачкою 13 грудня 2010 року банком надано не було.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 зазначала, що заповнювала вказану анкету-заяву з метою отримання картки для виплати заробітної плати (зарплатна картка), кредитних коштів та кредитної картки «Універсальна» за цією заявою вона не отримувала.

У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачці кредитного лімітута видачу кредитної картки «Універсальна».

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачці кредитної картки та розміру наданого ОСОБА_2 кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не можливо, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк.

Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодилася з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не видно суми наданого кредитного ліміту, тому застосування умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року справа № 221/5089/16-ц, від 13 червня 2018 року справа № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року справа № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року справа № 364/594/17, від 24 травня 2018 року справа № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц.

Таким чином, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну оцінку, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 березня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді підпис Т. М. Шемета

підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк