печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

01 серпня 2019 року Суддя Печерського районного суду міста Києва Григоренко І.В., перевіривши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров`я України» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - заявник, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров`я України» (далі - боржник, ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров`я України») нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 818 744,77 грн., як нарахована (згідно Довідки № 11 від 15.05.2019 року), але не виплачена, яка складається з: заробітної плати за період червня-липня 2017 року; індексації заробітної плати; грошової компенсації за невикористану відпустку; вихідної допомоги; компенсації у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, доходів (за період вересень 2016 року - березень 2019 року); суми середнього заробітку, нараховану за час затримки розрахунку при звільненні (за період липень 2017 року - квітень 2019 року), а також 81 983,22 грн. суми середнього заробітку, нараховану за наступний час затримки розрахунку при звільненні за період травень - липень 2019 року до дати звернення заявника до суду.

Дослідивши матеріали заяви до долучені до неї документи суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що в структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні компенсаційні виплати. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсації та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 117 КзПП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Тобто, середній заробіток за весь час розрахунку при звільненні є різновидом відповідальності власника перед працівником за порушення своїх зобов`язань з виплати заробітної плати.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 83 КзПП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Таким чином, індексація заробітної плати, грошова компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, нарахована за час затримки розрахунку при звільненні, та сума середнього заробітку, нараховану за наступний час затримки розрахунку при звільненні не входять до структури заробітної плати. Стягнення вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки не передбачено в рамках звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, тому слід відмовити у видачі судового наказу в цій частині.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23 грудня 2011 року, до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Відсутність документів, що підтверджують наявність суб`єктного права у заявника, документів, що підтверджують порушення суб`єктного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, вказує на наявність спору про право.

Отже, судом видаються судові накази у разі відсутності між сторонами спору про право та наявністю документів на підтвердження перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а також документів, що вказують на розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Так, ОСОБА_1 заявлено вимоги про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, проте надані заявником у якості доказів копії документів, не підтверджують того факту, що належні до виплати суми по заробітній платі, заявлені до стягнення, не виплачені заявнику та складають заборгованість. Надані документи свідчать лише про нарахування вказаних сум.

Пунктом 4 ч. 3 ст.163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються документи, або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже, із поданої заяви не вбачається виникнення у заявника безспірного права грошової вимоги саме на ту суму, яка вказана у заяві про видачу судового наказу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 163 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу.

Враховуючи, що заяву про видачу судового наказу подано з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров`я України» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

При цьому, суд, звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Згідно ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, сплачена при зверненні до суду сума судового збору поверненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 164, 165, 260-261, 353, 354, пп. 15.5 п. 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров`я України» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду) - протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 01.08.2019 року.

Суддя І.В. Григоренко