Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить поділити спільне сумісне майно набуте під час шлюбу, визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частки автомобіля марки Mercedes, номерний знак НОМЕР_1 1996 року випуску.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що за час перебування у шлюбі з 2004 року вона разом із ОСОБА_2 придбали за спільні кошти квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,56 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. та автомобіль Mercedes, номерний знак НОМЕР_1 . Шлюбні відносини між ними фактично припинились, а добровільний поділ майна не вбачається можливим.

Ухвалою судді від 29 листопада 2018 року було прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

30 січня 2019 року, під час судового розгляду справи, представник відповідача надав суду відзив, в якому проти позову ОСОБА_1 заперечив, у зв`язку з не доведеностю підстав позову належними та допустимими доказами, вказував що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заперечив проти відступу від засади рівності часток подружжя.

12 травня 2019 року позивач та її представник у судове засідання не з`явились, представник позивача подав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, де просить позов його довірителя задовольнити.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07 лютого 2004 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Гранітненської селищної ради Малинського району Житомирської області, актовий запис №1.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 листопада 2018 року у справі №296/10189/18 шлюб між сторонами розірвано.

Сторони мають двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.07.2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстровано за №8484.

Відповідно п.1.6. Договору купівлі-продажу від 19.07.2017, укладення цього правочину відбувається за письмовою згодою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , справжність підпису якої на заяві засвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального окружу Сєтак В.Я. 19 липня 2017 року за р.№8483.

Заявою від 19.07.2017 позивач надала своєму чоловіку - ОСОБА_2 згоду на укладення та підписання договору купівлі-продажу квартири, за яким купити в спільну сумісну власність подружжя квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Житомирській області №31/6-377 від 07.02.2019 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 23.05.2008 по теперішній час зареєстровано автомобіль MERSEDES-BENZ 609 D, 1995 р.в., н/з НОМЕР_1 .

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року №6-843цс17.

Відповідачем не було надано доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя, тому суд вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Позивачем не було надано переконливих доводів та доказів, які б свідчили про необхідність відступити від рівності часток майна подружжя.

У пункті 25 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо поділу майна, вимоги про поділ майна в натурі не заявлялись, суд вважає за можливе визначити ідеальні частки та залишити спірне майно у спільній частковій власності сторін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 автомобіля марки MERCEDES-BENZ 609 D, номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 957 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд протягом місяця з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський