Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 363/1659/17

провадження № 61-9810св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Резніков Олександр Григорович, публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року в складі судді Котлярової І. Ю. та постанову апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Мережко М. В., Волохова Л. А., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Резнікова О. Г. (далі - державний виконавець ВПВРУ ДВС ГТУЮ в Київській області Резніков О. Г.).

В обґрунтування скарги посилався на те, що на виконанні у ВПВРУ ДВС ГТУЮ в Київській області знаходиться виконавче провадження № 41238477 про стягнення з нього на користь ПАТ «УкрСиббанк» 3 989 574,50 грн заборгованості.

Державним виконавцем ВПВРУ ДВС ГТУЮ в Київській області Резніковим О. Г. були арештовані належні ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1 (далі - будинок) та земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий номер НОМЕР_1 , розташована за цією ж адресою (далі - земельна ділянка), визначено їх ринкову вартість та передано на реалізацію через систему електронні торги «СЕТАМ».

Оскільки на повторні торги майно було виставлено зі стартовою ціною 3 033 360 грн, скаржник уважає, що всупереч частини п`ятої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» ціна складала 80 %, а не 85 % від початкової вартості майна, як це передбачено вказаною нормою.

В матеріалах виконавчого провадження № 41238477 відсутні виконавчий напис нотаріуса, договір про задоволення вимог іпотекодержателя та рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, отже, державний виконавець не міг застосовувати норми статті 49 Закону України «Про іпотеку» як підставу для передачі майна стягувачу.

Також у державного виконавця були відсутні підстави для реалізації іпотечного майна без рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або угоди сторін, оскільки у власності ОСОБА_1 також перебуває інше майно, на яке державний виконавець міг звернути стягнення.

Уточнивши свої вимоги, ОСОБА_1 просив:

- визнати дії державного виконавця щодо заниження вартості майна на 5 % на повторних електронних торгах 24 травня 2017 року, невиставлення майна на треті електронні торги та передачу майна стягувачу без проведення третіх електронних торгів неправомірними;

- визнати постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20 червня 2017 року та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20 червня 2017 року неправомірними;

- зобов`язати державного виконавця усунути допущені порушення та забезпечити суворе дотримання норм статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження № 41238477 шляхом виставлення на повторні електронні торги будинок та земельну ділянку за ціною, що становить 85 % вартості визначеної звітом про незалежну оцінку майна від 26 вересня 2016 року № 68.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року скаргу задоволено частково, визнано неправомірними дії державного виконавця ВПВРУ ДВС ГТУЮ в Київській області Резнікова О. Г. у виконавчому провадженні № 41238477 та визнано неправомірними постанову від 20 червня 2017 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт від 20 червня 2017 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовлено.

Ухвала районного суду мотивована тим, що застосування державним виконавцем статті 54 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», як підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки без відповідного документу, визначеного статтею 33 Закону України «Про іпотеку», перешкоджав факт наявності у ОСОБА_1 іншого нерухомого майна, на яке можна звернути стягнення. З цієї ж причини виконавець не міг застосовувати норми статті 49 Закону України «Про іпотеку», як підставу для передачі майна стягувачу.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 16 січня 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та відзиву на неї

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Вишгородського районного

суду Київської області.

21 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

02 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшло пояснення ВПВРУ ДВС ГТУЮ в Київській області на касаційну скаргу.

10 травня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката Осадчого В. Б. як представника ОСОБА_1 на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала скаргу та доводи відзиву на касаційну скаргу

Касаційна скарга банку мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та несправедливими.

Матеріли справи і матеріали виконавчого провадження № 41238477 не містять доказів того, що ОСОБА_1 пропонував державному виконавцю першочергово звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_2 або повідомляв державного виконавця про наявність у нього коштів у національній та іноземній валютах, чи про інші цінності, у тому числі про кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах, чи про інше майно, за рахунок якого можливе першочергове звернення стягнення, а тому суди необґрунтовано вважали, що державний виконавець допустив порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_1 за наявності у власності боржника іншого нерухомого майна, не обтяженого іпотекою, та в оскаржуваних судових рішеннях не зазначили норми матеріального права, якими встановлена заборона державному виконавцю вчиняти такі дії.

Суди не надали оцінки тому, що банк 23 червня 2017 року зареєстрував право власності на будинок та земельну ділянку, скориставшись своїм правом іпотекодержателя у порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку» придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна, після того, як другі прилюдні торги не відбулися, з підстав відсутності допущених учасників торгів.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 та визнаючи неправомірними дії державного виконавця з реалізації предмета іпотеки, а також, визнаючи неправомірними постанову державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, суди не врахували, що виготовлені державним виконавцем Резніковим О. Г. постанова та акт вважаються юридичними фактами, що є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Судові справи, в яких наявний спір про цивільне право, не можуть переглядатися в порядку провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, оскільки у випадку передачі майна стягувачеві, який оформив право власності на майно, ефективним способом захисту прав боржника може бути лише пред`явлення до суду позову колишнього власника із залученням стягувача і державного виконавці як відповідачів.

В поясненнях ВПВРУ ДВС ГТУЮ в Київській області на касаційну скаргу погоджується з касаційною скаргою та просить її задовольнити. При розгляді справи суди не дослідили матеріали, що підтверджують факти правомірності дій державного виконавця.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і справедливими, прийняті з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Свої рішення суди обґрунтували відсутністю в матеріалах виконавчого провадження документу, передбаченого частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку», зокрема рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса чи договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Матеріали справи містять копію паспорта ОСОБА_1 з відміткою про його зняття з реєстрації в будинку АДРЕСА_3 листопада 2013 року.

Рішенням суду від 11 лютого 2016 року у справі № 367/5861/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та є законним представником малолітньої ОСОБА_2 , звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , виселено ОСОБА_1 з цього будинку.

В касаційній скарзі банк сам указує на порушення державним виконавцем статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» в частині звернення стягнення на житловий будинок, в якому фактично проживає ОСОБА_1 , в той час за останнім зареєстроване право власності на будинок в с. Глібівка.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 січня 2013 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2003 року № 27-NL/08-2003С задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 499 133,55 дол. США, що становить еквівалент 3 989 574,50 грн, заборгованості за кредитним договором (справа 2-101/2013).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Київській області Шмідт К. В. від 27 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження № 41238477 з виконання виконавчого листа, виданого на підставі вказаного рішення.

10 лютого 2014 року державним виконавцем ВПВРУ ДВС ГТУЮ в Київській області Резніковим О. Г. складено акт опису та арешту нерухомого майна боржника - житлового будинку АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця відділу ДВС Резнікова О. Г. від 16 серпня 2016 року призначено суб`єкта оціночної діяльності ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», яким 26 вересня 2016 року складено Звіт про незалежну оцінку майна № 68, в якому визначено ринкову вартість нерухомого майна в розмірі 3 791 700 грн.

Будинок та земельна ділянка з 25 березня 2008 року перебувають в іпотеці на підставі договору іпотеки від 15 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк».

06 березня 2017 року будинок та земельну ділянку передано на реалізацію через систему електронні торги «СЕТАМ» як іпотечне майно.

ПАТ «УкрСиббанк» придбав предмет іпотеки за початковою ціною повторних електронних торгів 3 033 360,00 грн шляхом заліку забезпечених вимог у рахунок ціни майна.

На підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 2006 року ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 .

11 жовтня 2016 року на підставі постанови державного виконавця Ірпінського міського ВДІВС ГТУЮ в Київській області Жук Т. А. про арешт майна боржника, в інтересах ПАТ КБ «Євробанк» зареєстровано обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_1 , де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця щодо заниження вартості майна на 5 % на повторних електронних торгах 24 травня 2017 року, невиставлення майна на треті електронні торги та передачу майна стягувачу без проведення третіх електронних торгів неправомірними; просить визнати постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20 червня 2017 року та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 20 червня 2017 року неправомірними; зобов`язати державного виконавця усунути допущені порушення та забезпечити суворе дотримання норм статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження № 41238477 шляхом виставлення на повторні електронні торги будинок та земельну ділянку за ціною, що становить 85 % вартості визначеної звітом про незалежну оцінку майна від 26 вересня 2016 року № 68, посилаючись, зокрема, на те, що державний виконавець складаючи 10 лютого 2014 року акт опису та арешту нерухомого майна боржника - житлового будинку АДРЕСА_1 не врахував наявність у ОСОБА_1 іншого майна, на яке він міг звернути стягнення до реалізації іпотечного майна, а саме будинку АДРЕСА_2 .

Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» втратив чинність із 05 жовтня 2016 року відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-XVIII «Про виконавче провадження», який, відповідно, 05 жовтня 2016 року набрав чинності.

Ураховуючи вимоги скаржника застосуванню підлягає Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-XVIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що в останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина сьома статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Закон України «Про виконавче провадження» допускає звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, то норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, на наведене уваги не звернув. Ураховуючи вимоги скаржника у цій справі, не перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм Закону України Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», який втратив чинність із 05 жовтня 2016 року. При розгляді апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» апеляційний суд не встановив фактичне місце проживання ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин та не надав оцінки тому, що 11 жовтня 2016 року на все нерухоме майно ОСОБА_1 зареєстровано обтяження, в результаті чого зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, а справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат