УХВАЛА

14 червня 2019 року

м. Київ

справа № 761/44139/17

провадження № 61-11115ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив про його задоволення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що його батько ОСОБА_2 володів грошовими коштами, які знаходились на рахунках в АТ "Дельта Банк", а саме: 845,71 грн на картковому рахунку та 139 490 грн. на депозитному рахунку в АТ "Дельта Банк".

2 березня 2015 року НБУ визнав АТ "Дельта Банк" неплатоспроможним та ввів до нього тимчасову адміністрацію. На цій підставі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включив ОСОБА_2 до переліку вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів, тобто визнав його право на отримання грошових коштів в сумі 140 335,71 грн.

Не отримавши вказані кошти, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Єдиним спадкоємцем померлого є його син - позивач ОСОБА_1 , який згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2016 року успадкував право на отримання вищевказаних сум від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Після оформлення спадщини, позивач звернувся до Фонду із заявою про виплату йому успадкованих коштів, однак 24.10.2016 року отримав відповідь, що вказані кошти вже були виплачені 02.09.2016 року у відділені банку-агента ПАТ "ОЩАДБАНК". Позивач звернувся із запитом до ПАТ "ОЩАДБАНК", який 17.01.2017 року надав відповідь, що 02.09.2016 року грошові кошти були виплачені особі, яка пред`явила паспорт на ім`я ОСОБА_2 . У зв`язку із цим, позивачу успадковані після смерті батька кошти виплачені не були.

Разом із тим, оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , він фізично не міг 02.09.2016 року отримати кошти від ПАТ "ОЩАДБАНК", яке виплатило кошти сторонній особі, не виконавши таким чином належним чином зобов`язання перед вкладником.

Зобов`язання перед позивачем щодо сплати коштів має Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, однак відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд здійснює такі виплати через банки-агенти, яким в даному випадку є ПАТ «Державний ощадний банк України».

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у розмірі 140 335,71 грн. та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 6 червня 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 140 335,71 грн. та судові витрати в розмірі 1 403,36 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 червня 2019 року, в якій заявник просив скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 140 335, 71 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ПАТ «Державний ощадний банк України» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 6 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш