ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3607/19 Справа № 2-131/08 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л.М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2007 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем 10 липня 1999 року зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Поміж нею та відповідачем немає домовленості про утримання дитини. Відповідач ухиляється від утримання доньки. Добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка потребує матеріальної допомоги, оскільки на теперішній час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму щомісячно, для дитини відповідного віку з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітної плати на її користь з дня подання заяви і до досягнення дитиною трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_5) щомісячно /а.с. 2/.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2008 року заявлені вимоги задоволено частково /а.с. 38/.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно. Вирішено питання судових витрат.

Рішення допущено до негайного виконання.

Не погодившись із таким рішенням відповідач звернувся з заявою про перегляд заочного рішення /а.с. 46-48/, яку було залишено без задоволення ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року /а.с. 85/.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і направити справу для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підусністю /а.с. 90-94/.

За час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відводів не заявлено.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб 10 липня 1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 110 /а.с. 3/.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_1 /а.с. 4/.

Довідкою, виданою Синельниківським міським комунальним підприємством «ЖЕК-1» 20 вересня 2007 року підтверджується, що позивачка проживає разом з донькою яка перебуває на її утриманні /а.с. 6/.

Згідно виконавчого листа від 14 лютого 2007 року відповідач сплачує на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 части з усіх видів заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 34/.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18,27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.2 та ч.4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Свою незгоду з ухваленим по справі рішенням апелянт мотивував тим, що він не є біологічним батьком дитини, а запис про його батьківство при народженні дитини не відповідає дійсності. За таких умов рішення суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

З наведеною позицією апелянта колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

У відповідності до положень ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

З матеріалів справи вбачається, що на час її розгляду та постановлення оскаржуваного рішення суду батьківство відповідача щодо неповнолітньої ОСОБА_3 оспорене не було. Не може бути вирішене таке питання й в рамках даної справи, оскільки воно виходить за межі предмету її розгляду.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 судом першої інстанції про розгляд даної справи, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Жодних нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем в суді апеляційної інстанції не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі, та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2008 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров