Справа № 180/462/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Тананайської Ю.А.

за участю секретаря судового засідання Новоселецької К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 180/462/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів за договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу в сумі 16000 гривень - основного боргу, 18880 гривень - штрафу за договором позики від 01 жовтня 2018 року, оформленим між сторонами розпискою в порядку ст. 1047 ЦК України. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за вищевказаним договором від 01.10.2018 року, грошові кошти у встановлений у розписці строк позивачу не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Позивач на розгляд справи не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. У наданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач на розгляд справи не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань не надходило.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 16000 гривень, що підтверджується оригіналом розписки, яка долучена до матеріалів справи.

Відповідно до змісту розписки, ОСОБА_2 , зобов`язався повернути позивачу грошові кошти до 01 січня 2019 року.

Позивач в обґрунтування позову вказав, що звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів після спливу строку повернення боргу вказаного в розписці, однак відповідач до теперішнього часу борг позивачу не повернув.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд, досліджуючи боргову розписку чи договір позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем був наданий для приєднання до матеріалів справи оригінал розписки від 01.10.2018 року. Із дослідженої розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів.

Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджують наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) безоплатно передає другій стороні (позикодавцеві) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики може бути надана розписка. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином, у відповідності до умов договору. А згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, зокрема, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 16000 гривень основного боргу є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, укладеним між сторонами договором від 01.10.2018 року передбачено, що в разі порушення строків повернення суми боргу, відповідач має повернути борг та сплатити штраф в сумі в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Згідно розрахунку, наданого до позовної заяви, який відповідачем не оспорений, станом на 31 березня 2019 року розмір штрафу складає 18880 гривень.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не повернув суму у боргу у визначений в розписці строк, а саме - до 01.01.2019 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму штрафу в розмірі 18880 гривень, передбаченого умовами укладеного договору.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 80, 81, ч.1 ст. 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість, станом на 31 березня 2019 року за договором позики від 01 жовтня 2018 року в сумі 34880 гривень 00 копійок, яка складається: 16000 гривень - основного боргу; 18880 гривень - штрафу.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 червня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя: Ю. А. Тананайська