Справа № 461/830/19
Провадження № 2/461/511/19
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

20.06.2019 року суддя Галицького районного суду міста Львова Стрельбицький В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання права власності.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Приходжу до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, виходячи з наступного.

Так, ухвалою суду від 11.02.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 залишено без руху.

Позивачами станом на день винесення даної ухвали не виконано вимог ухвали суду від 11.02.2019 року про залишення без руху позовної заяви.

Як вбачається, з матеріалів справи копію ухвали суду про залишення позовної заяви без руху 17.05.2019 року отримано одним з позивачів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свободмістить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Суд повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець, держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення, вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Таким чином, приходжу до переконання, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачам, що не позбавляє останніх права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом після усунення недоліків, які були підставою для повернення позову. При цьому, мотиви покладені в основу даного судового рішення також в повній мірі відповідають принципам, закладеним у положеннях ч.ч.1,2 статті 12 ЦПК України, згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Керуючись ст.185 ЦПК України, -

постановив:

позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання права власності - вважати неподаною та повернути позивачам.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Стрельбицький В.В.