ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3990/19 Справа № 211/3235/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 17 січня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У ліпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.10.2017 року о 23.30 год., відповідач, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "Mazda 626", державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Заводській в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, не врахував межі безпечної швидкості руху та допустив наїзд на перешкоду у вигляді електричної опори. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, пасажир та водій автомобіля отримали травми.

15 листопада 2017 року Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено постанову по справі №211/5096/17, якою встановлено вину ОСОБА_2 в скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальностізасті за ст.124 КУпАП із застосуванням відносно нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок. Зазначена постанова суду набрала законної сили 28.11.2017 року.

Діями відповідача, позивачеві було завдано майнову шкоду у розмірі 43 227 (сорок три тисячі двісті двадцять сім) гривень 60 копійок, що підтверджується висновком №90/02-18 від 19 лютого 2018 року експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля позивача.

Крім того діями відповідача, позивачеві також, була завдана моральна шкода яку він оцінив у 40 000 (сорок тисяч ) гривень 00 грн., так йому довелось після ДТП перенести душевні страждання, зокрема: порушення звичайного способу життя, а також моральні страждання, пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою. Відповідач написав розписку позивачеві, що зобов`язується сплатити моральну шкоду завдану ДТП в розмірі 40 000,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі.

Стягнуто зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди 45 027 (сорок п`ять тисяч двадцять сім) гривень 60 копійок.

Стягнуто зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 (сорок тисяч ) гривень 00 копійок.

Стягнуто зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 судові витрати в розмірі 3 562 (три тисячі п`ятсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_2 вказує, що власником пошкодженого транспортного засобу, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_3 , однак в позовній заяві зазначено, що фактично цим автомобілем володіє позивач ОСОБА_1 на підставі усної домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Зазначає, що суд визнав доведеним факт законного володіння транспортним засобом на підставі усних пояснень представника позивача ОСОБА_4 , не з`ясувавши цього факту у самих учасників угоди ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відмовивши у задоволенні клопотання представнику відповідача про їх допит.

Апелянт вказує на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст.1187 ЦК України, вказуючи, що дана стаття регулює механізм відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, тоді, як у даному випадку шкода завдана самому джерелу підвищеної небезпеки, тому на його думку і не виникає обов`язку по відшкодуванню шкоди.

Окрім того, відповідач не погоджується із висновком суду в частині задоволення позовних вимог по відшкодуванню позивачу моральної шкоди, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження спричинення йому моральної шкоди і її розміру у 40 000 грн.

Також, відповідач наголошує на тому, що суд жодного разу не повідомив його належним чином про дату, час і місце судового засідання, що є порушенням норм процесуального права і підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, із повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому є законним і обґрунтованим.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог та доводів відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, огляду на наступне.

Матеріалами справи і судом встановлено, що17.10.2017 року о 23.30 год., відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "Mazda 626", державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Заводській в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, не врахував межі безпечної швидкості руху та допустив наїзд на перешкоду у вигляді електричної опори. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, пасажир та водій автомобіля отримали травми.

15 листопада 2017 року Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено постанову по справі №211/5096/17, якою встановлено вину ОСОБА_2 в скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП із застосуванням відносно нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок. Зазначена постанова суду набрала законної сили 28.11.2017 року. (а. с. 11 - постанова суду).

У судовому засіданні також встановлено, що власником автомобіля марки "Mazda 626", державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (а.с. 9).

Страхувальником автомобіля марки "Mazda 626", державний номерний знак НОМЕР_1 та володільцем є позивач ОСОБА_1 згідно полісу страхування № 0162302 від 02.08.2017 (а.с. 10).

Відповідно до висновку за результатами експертного авто-товарознавчого дослідження №90/02-18 від 19 лютого 2018 року, сума матеріальної шкоди, спричиненого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля марки "Mazda 626", державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 43227, 60 гривень (а.с. 12-22 ). За проведення експертизи позивач сплатив збір в розмірі 1800,00 грн. який враховує в матеріальну шкоду, а тому майнова шкод становить 45027 (сорок п`ять тисяч двадцять сім) гривень 60 копійок. (а.с. 23).

З оригіналу розписки видно, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язався виплатити позивачеві ОСОБА_1 моральну шкоду за розбитий автомобіль в розмірі 40 000,00 грн. на протязі трьох місяців. (а.с. 83 - розписка).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог виходив, з того, що обставини, на які у позові посилався позивач знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тоді, як стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження підстав своїх заперечень, викладених у відзиві на позов.

Колегія суддів у повному обсязі погоджується із висновками суду першої інстанції, а доводи відповідача, вважає необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, не підлягає доказуванню той факт, що 17 жовтня 2017 року з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої транспортний засіб автомобіля марки "Mazda 626", державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження, оскільки цей факт вже доведено постановою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 15 листопада 2017 року у справі №211/5096/17, якою встановлено вину ОСОБА_2 в скоєнні ДТП та його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Зазначена постанова суду набрала законної сили 28.11.2017 року. (а.с.11).

Також, судом було встановлено, що власником транспортного засобу на якому відповідач потрапив в ДТП є ОСОБА_3 , окрім того, в судовому засіданні перевірено і встановлено, що страхувальником цього автомобіля та володільцем на момент ДТП є позивач ОСОБА_1 , що підтверджено полісом страхування №0162302 від 02.08.2017 року (а.с.9, 10).

Стаття 395 ЦК України, визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно ст.396 ЦК України, правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підмтаві ст. 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

У п.1.6 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-ІV зазначено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних правах.

Відповідно до п.2.2. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кібінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже в судовому засіданні було достеменно встановлено, що, незважаючи на те, що власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу є ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 , однак останній використовує цей транспортний засіб на законних підставах, що підтверджує поліс страхування №0162302 від 02.08.2017 року на прізвище позивача, а отже доводи апелянта, що суд визнав доведеним факт законного володіння транспортним засобом на підставі усних пояснень представника позивача ОСОБА_4 , не з`ясувавши цього факту у самих учасників угоди ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та відмовивши у задоволенні клопотання представнику відповідача про їх допит, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, з наведених вище підстав.

Згідно пп. 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Згідно ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її задала.

В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.

З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди, тобто до відповідача ОСОБА_2

Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, де зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.

Приписами частини 1статті 1187 ЦК України визначено поняття джерела підвищеної небезпеки.

У частини 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1187 ЦК України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління, або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14.

Висновком за результатами експертного авто-товарознавчого дослідження №90/02-18 від 19 лютого 2018 року, встановлена сума матеріальної шкоди, спричиненої з технічної точки зору володільцю пошкодженого транспортного засобу позивачу ОСОБА_1 , яка складає 43 227, 60 гривень та 18 00,00 грн. плата за проведення експертизи, а всього майнова шкода становить 45 027, 60 грн., яку суд на законних підставах і стягнув з відповідача ОСОБА_2 , як заподіювача шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст.1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4(Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіянуйому шкодута з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На а.с. справи 83 наявний оригінал розписки з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язався виплатити позивачеві ОСОБА_1 моральну шкоду за розбитий автомобіль в розмірі 40 000,00 грн. на протязі трьох місяців, а отже суд першої інстанції, задовольняючи дані вимоги позивача в повному обсязі, врахувавши визнання деяких позовних вимог відповідачем.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: