П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року місто Київ

справа № 755/14518/16-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/3877/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк", подану представником Грицаєм Валерієм Олександровичем, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Астахової О.О. від 19 липня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Галантерея та Мануфактура , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту; зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Укрсоцбанк", треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Галантерея та Мануфактура , ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору недійсним; зустрічним позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства "Укрсоцбанк", ОСОБА_1 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Галантерея та Мануфактура", про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року АТ "Укрсоцбанк" звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 24-12/12, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 334 300 доларів США зі сплатою 13,5 % річних строком до 10 лютого 2018 року.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 11 лютого 2018 року банк уклав з ТОВ "Галантерея та Мануфактура" та ОСОБА_3 окремі договори поруки № 02-10/343 та № 02-10/344, згідно з якими останні зобов`язалися солідарно відповідати за всіма зобов`язаннями ОСОБА_1 перед банком за виконання кредитних зобов`язань.

Відповідачі зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконали, на вимоги банку не реагували, внаслідок чого станом на 21 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 265 099, 13 доларів США, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 157 219, 44 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 61 217, 71 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 34 499, 14 доларів США;

пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 9 592, 76 доларів США; заборгованості за комісіями в розмірі 2 570,09 доларів США.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 265 099, 13 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ, станом на 21 грудня 2015 року, 6 242 133 грн. 97 коп.

В подальшому був заявлений зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ "Укрсоцбанк", треті особи: ТОВ "Галантерея та Мануфактура , ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору недійсним та зустрічний позовом ОСОБА_3 до АТ "Укрсоцбанк", ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ "Галантерея та Мануфактура", про визнання договору поруки припиненим.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог АТ "Укрсоцбанк" до ТОВ "Галантерея та Мануфактура" про стягнення заборгованості.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ "Укрсоцбанк" - Грицай В.О., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ "Галантерея та Мануфактура", оскільки справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо позичальником є фізична особа, а вимоги взаємопов`язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позов до відповідачів з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором був поданий до ОСОБА_1 як позичальника, який допустив неналежне виконання зобов`язань за цим договором, а також поручителів ТОВ "Галантерея та Мануфактура" та ОСОБА_3

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог АТ "Укрсоцбанк" до ТОВ "Галантерея та Мануфактура" про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що позивач заявив вимоги до юридичної особи (ТОВ "Галантерея та Мануфактура"), а тому справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Підстави для закриття провадження у справі наведені у статі 255 ЦПК України.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статі 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження в справі згідно з пунктом 1 частини 1 статі 255 ЦПК України підлягає з`ясуванню чи належить справа до юрисдикції суду загальної юрисдикції згідно із статтею 19 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статі 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно положень частини 1 статі 20 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи, у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

При визначенні юрисдикції спору слід враховувати, що критеріями розмежування цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа.

Тобто критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим є пред`явлення позову до кількох відповідачів стосовно стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та з кількох поручителів, якщо останні не є солідарними боржниками між собою.

Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх. За умови розгляду такого спору в межах однієї справи одним судом гарантується ефективний захист прав та інтересів позивача, що вплине, зокрема, на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (касаційне провадження № 14-40цс18).

Отже, у випадку об`єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов`язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов`язання.

Тобто якщо позичальником є фізична особа, а поручителем юридична особа, то такий спір розглядається за правилами цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у

справі і відповідно до статі 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк", подану представником Грицаєм Валерієм Олександровичем, задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 червня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова