Номер провадження: 22-ц/813/7413/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «СК «Уніка», про відшкодування шкоди в порядку регрессу,

встановив:

21 серпня 2018 року Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «ПРОСТО-страхування» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на їх користь витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 32331,74 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору в розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 06 червня 2017 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_2 уклали договір страхування № РКS 1702102 майнових інтересів власника автомобіля «Міtsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

03 квітня 2018 року на перехресті вул. Водопровідній в м. Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Учасниками даної пригоди були: автомобіль «Lexus RХ 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , та застрахований автомобіль «Міtsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Приморського районного суду м.Одеси від 07 червня 2018 року ДТП сталося в результаті порушення Правил дорожнього руху (далі - ПДР) ОСОБА_1 . У результаті цієї ДТП був пошкоджений застрахований автомобіль. Відповідно до експертного висновку/калькуляції № 127872 від 10 квітня 2018 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Міtsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 56832,62 грн.

Зазначена вище ДТП була визнана страховим випадком, про що 16 квітня 2018 року співробітниками ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було складено страховий акт № 127872, відповідно до якого страхове відшкодування становить 56832,62 грн. Відповідно до платіжного доручення № 6771 від 16 квітня 2018 року АТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Міtsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 56832,62 грн. (т.1, а.с.30).

Таким чином, фактичні витрати ПрАТ «ПРОСТО-страхування», пов`язані з цим страховим випадком складають 56832,62 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до Полісу № АК/7022251.

У зв`язку з цим ПрАТ «СК «Уніка» виплатило АТ «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування в розмірі 24 500,88 грн. без будь-якого обґрунтування суми виплати.

З огляду на викладене, позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_1 повинна відшкодувати ПрАТ «ПРОСТО-страхування» грошові кошти в розмірі: 56832,62 грн. - 24500,88 грн. = 32 331,74 грн., де: 56832,62 грн. - загальна сума збитку; 24500,88 грн. - страхове відшкодування, яке сплатило ПрАТ «СК «Уніка».

У зв`язку з цим, ПрАТ «ПРОСТО-страхування» намагалося здійснити досудове врегулювання спору шляхом направлення рекомендованим листом Претензії № 04-1408 від 31 травня 2018 року, однак, жодних дій з боку відповідача, з метою погашення суми боргу, вжито не було (т.1, а.с.32).

Таким чином, оскільки ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не вдалося врегулювати даний спір самостійно, то він був змушений звернутись з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Зобов`язано ПрАТ «СК «Уніка» надати суду належним чином завірені копії документів, а саме: копію страхової справи, заведеної внаслідок ДТП, яка відбулася 03 квітня 2018 року, учасником якої була страхувальник ОСОБА_1 (т.1, а.с. 78).

Крім того, протокольною ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року залучено ПрАТ «СК «Уніка» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в цивільній справі № 521/13934/18 (т.1, а.с. 83-84).

23.04.2019 року на виконання ухвали суду від 31.01.2019 року ПрАТ «СК «Уніка» надало копії матеріалів страхової справи №00256010, за якими встановлено, що 30.06.2017 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та страхувальником ОСОБА_3 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/7022251 та внаслідок ДТП заведено страхову справу (т.1, а.с. 101-110).

Заперечуючи поти позовних вимог, 14 червня 2019 року представник відповідача ОСОБА_1. надав суду письмові пояснення (відзив), в обґрунтування яких він посилався на те, що до позивача ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не перейшло право регресу внаслідок виконання обов`язку по сплаті страхового відшкодування.

Тобто, представник ОСОБА_1 посилався на те, що останній є неналежним відповідачем за позовом ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про відшкодування шкоди.

Належним відповідачем у цій справі в межах страхового відшкодування за позовом ПрАТ «ПРОСТО-страхування» є ПрАТ «СК «Уніка», оскільки сума страхового відшкодування за страховим полісом становить 100 000,0 грн. Крім того, відповідач та її представник вважають, що фактично ПрАТ «СК Уніка», сплативши на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 24 500,88 грн. з урахуванням зносу, повністю виконала свій обов`язок з відшкодування шкоди (т.1, а.с. 120-124).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2019 року у задоволенні позову ПрАТ «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «СК «Уніка» про відшкодування шкоди в порядку регресу було відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16750 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ПРОСТО-страхування» ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2019 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на їх користь витрати на оплату судового збору в розмірі 4643,50 грн., а також 8000 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с.154-160).

В свою чергу, від представникаОСОБА_1 - адвоката Лещенка А.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ «ПРОСТО-страхування», в якому він зазначив, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2019 року правильно встановлено обставини справи та рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а вимоги і доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та не обґрунтованими. У зв`язку з цим, представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін (т.2, а.с.29-36).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 27.11.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 27.11.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не є неналежним відповідачем по справі, оскільки на момент ДТП між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Уніка» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, сума страхового відшкодування за страховим полісом становить 100 000 грн.

Крім того, стягуючи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16750 грн., районний суд виходив з того, що дані вимоги обґрунтовані, підтверджені квитанцією на оплату правової допомоги з детальним описом робіт виконаних адвокатом відповідно до ст. 137 ЦПК.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_2 08.12.2017 року було укладено договір страхування серії РКS № 1702102 майнових інтересів власника автомобіля «Міtsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1, а.с. 4).

03 квітня 2018 року сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Міtsubishi Lancer» під управлінням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Lexus RХ 350», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_1 .

В результаті даного ДТП вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків власнику автомобіля «Міtsubishi Lancer», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2

07 червня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси ОСОБА_1. було визнано винною у вчиненні ДТП, виниклої внаслідок порушення нею ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України (т.1, а.с. 11-12).

Відповідно до експертного висновку/калькуляції № 127872 від 10 квітня 2018 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Міtsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 56832,62 грн. (т.1, а.с. 24-27).

Так як вказана ДТП була визнана страховим випадком, співробітниками ПрАТ «ПРОСТО-страхування» 16 квітня 2018 року було складено страховий акт № 127872, відповідно до якого страхове відшкодування становить 56 832,62 грн. та які ПрАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило за ремонт транспортного засобу «Міtsubishi Lancer» на підставі платіжного доручення № 6771 від 16 квітня 2018 року (т.1, а.с. 29, 30).

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до Полісу № АК/7022251, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлену у розмірі 100 000 грн., то на підставі наказу № 00256010 від 25.05.2018 року про виплату страхового відшкодування, ПрАТ «СК «Уніка» виплатило позивачу ПАТ «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування в розмірі 24 500,88 грн., обґрунтувавши цю суму відповідно до страхового акту № 00256010, складеного 24.05.2018 року (т.1, а.с.93, 108).

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Така шкода відшкодовується на загальних підставах.

У відповідності до ст.ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що Постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-17цс18) зроблено правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

При цьому суд обгрунтовано зазначив, що в даному випадку страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Також у вказаній Постанові зазначено, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Суд також обгрунтовано виходив із того, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Таким чином, враховуючи ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СК «Уніка», встановлений у розмірі 100 000 грн., в той час як вимогами позивача є стягнення меншої суми - у розмірі 32331,74 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має звертатися до страхової компанії відповідача, а не до нього безпосередньо, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги ПрАТ «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про те, що, навіть якщо цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 і була забезпечена полісом страхування, то відповідати за завдану шкоду має саме відповідач, як особа, винна у настанні ДТП, виходячи з наступних обставин.

Так, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, на випадок виникнення деліктного зобов`язання страховик взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (пункт 35 Постанови ВП ВС).

З цих підстав, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. При цьому суд виходив також із того, що, встановивши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача.

Крім того, судом вірно стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу, так як дані вимоги обґрунтовані, підтверджені квитанцією на оплату правової допомоги, і доводи заявника апеляційної скарги її жодним чином не спростовують.

Також слід зазначити, що ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду, матеріали справи не містять.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С.Комлева

Т.В. Цюра