КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8359/2019
Справа № 755/3119/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києвавід 08 квітня 2019 року, постановлену в м. Київ в складі судді Галагана В.І. у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року позивач ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернувся до суду із позовом про відшкодування витрат, посилаючись на те, що 06 грудня 2017 року між ТОВ «Європа АРМ Спорт» та ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із правом його власності на транспортний засіб. 14 вересня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля Porsсhe д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 08 листопада 2018 року постановою Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення. 03 жовтня 2018 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 94412,98 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому позивач звернувся із вимогою про відшкодування цих коштів безпосередньо до відповідача, однак останнім відшкодування заподіяної шкоди не здійснено. Просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму в розмірі 94412,98 грн. та судові витрати.

Крім того, позивач ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» подав заяву про забезпечення позову, в якій просив в якості забезпечення позову накласти арешт на транспортний засіб - автомобіль BMW 520 D, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

Позивач ТДВ «СК «ВіДі-Страхування», не погоджуючись із ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що твердження суду щодо того, що позивачем не надано пропозиції щодо зустрічного забезпечення, не відповідає дійсності, оскільки позивач в даному випадку вважає недоцільним застосування зустрічного забезпечення взагалі, про що і зазначив у своїй заяві. До того ж, в даному випадку взагалі немає підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, передбачених ст. 154 ЦПК України, оскільки місцезнаходження відповідача знаходиться на території України, доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, у суду були відсутні підстави для повернення заяви про забезпечення позову з підстав не зазначення пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення.

Звертав увагу, що судом при розгляді заяви про забезпечення позову було порушено строки, встановлені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, оскільки заяву про забезпечення позову було подано до суду 26 березня 2019 року, а розглянуто лише 08 квітня 2019 року.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Повертаючи заяву про забезпечення позову заявнику ухвалою від 08 квітня 2019 року, суд першої інстанції виходив із того, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, а саме відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, яке підлягає застосуванню задля забезпечення відшкодування збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач, звернувшись до суду із позовом про відшкодування витрат, в подальшому подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб, належний відповідачу.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Статтею 151 ЦПК України встановлені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

На думку апеляційного суду, заява ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» про забезпечення позову від 25 березня 2019 року подана заявником із дотриманням вимог, передбачених ст. 151 ЦПК України.

Зокрема, на останньому аркуші заяви про забезпечення позову ТДВ «СК «ВіДі-Страхування»на вимогу ст. 154 ЦПК України зазначає, що накладення арешту на автомобіль не обмежує правомочності відповідача щодо володіння та користування цим транспортним засобом, тож позивач вважає недоцільним застосування зустрічного забезпечення (а. с. 83).

В розумінні п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України доводи позивача про відсутність необхідності вжиття зустрічного забезпечення також вважаються пропозицією щодо зустрічного забезпечення, тому не можна вважати, що у заяві ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» такі доводи відсутні, а отже висновки суду першої інстанції в цій частині не є такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Будь-яких інших підстав для повернення заяви на підставі ч. 9 ст. 153 ЦПК України судом першої інстанції не зазначено.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Вимоги позивача про задоволення заяви про забезпечення позову у справі та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно апеляційним судом при розгляді даної апеляційної скарги на ґрунтуються на вимогах ЦПК України та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.