пр. № 2-н/759/213/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох малолітніх дітей з ОСОБА_2 та стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років,-

в с т а н о в и в :

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей в розмірі однієї третини заробітку ОСОБА_2 та стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років .

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Як роз`яснено в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише в позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Згідно п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; та якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

При цьому, положення ст. 161 ЦПК України не містить вимог щодо стягнення в наказному провадженні аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Оскільки, вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання (дружини) до досягнення дитиною трьох років виходять за межі встановлених вимог ч. 1 ст. 161 ЦПК України, у зв`язку з чим заявниця вправі звернутися з такими вимогами до суду в порядку позовного провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо заявлено вимогу , яка не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 161, 165, 200 ЦПК України,

у х в а л и в :

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - відмовити.

Роз`яснити заявниці її право на пред`явлення позову щодо стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: