КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/8042/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Гребенюк В.В.

Унікальний № 2607/1339/12 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дубас А.М., стягував: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: головний державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Подільський ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) Дубас А.М., стягував: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Позика»).

В обґрунтування заяви посилався на те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва з нього було стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 504 807,26 грн. та в подальшому 07 серпня 2014 року видано виконавчий лист.

Заявник погасив наявну заборгованість в повному обсязі.

08 листопада 2018 року головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дубасом А.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 45288624.

Оскільки метою його обмеження у праві виїзду за межі України було належне виконання судового рішення, на момент подання заяви заборгованість погашена, правові підстави для існування подальших його обмежень відсутні.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 17 квітня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань.

Посилання суду першої інстанції на існуюче у державного виконавця право на стягнення виконавчих витрат у зв`язку з тривалим виконанням боржником судового рішення є необґрунтованим та безпідставним.

Зобов`язання зі сплати боржником виконавчого збору виникло 08.11.2018р., з моменту винесення державним виконавцем відповідної постанови. Тобто вказане зобов`язання виникло після винесення ухвали суду про обмеження боржника у праві виїзду з України, якою боржника обмежено виключно до виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» в редакції, чинній на момент винесення судом ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду з України, не передбачено можливості обмеження у праві виїзду за межі України, у зв`язку із невиконанням рішення будь-якого органу (в тому числі постанови державного виконавця) окрім рішення суду.

Отже, висновок суду про відмову у задоволенні заяви боржника на підставі невиконання на даний час боржником постанови про стягнення виконавчого збору є незаконним, оскільки боржника у праві виїзду за кордон було обмежено виключно до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, яке боржником виконане у повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Братищенко Ю.О. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, адвоката Братищенка Ю.О., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва в справі №2607/1339/12 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 504 807,26 грн.

За поданням державного виконавця Подільського РВДАС м. Києва Малько Ж.С. ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2016 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника, ОСОБА_1 за виконавчим листом №2607/1339/12, виданим 07 серпня 2014 року Подільським районним судом м Києва на виконання рішення цього ж суду про стягнення з нього на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 504 807,26 грн., до повного виконання боргових зобов`язань, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Суд встановив, що виконавче провадження №45288624 закінчено постановою головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дубас А.М. від 08 листопада 2018 року.

Але постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження була виділені в окреме провадження.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції зазначив, що боржник ухилявся від виконання рішення суду у добровільному порядку, неодноразово оскаржував дії державного виконавця і погашення боргу не спростовує факту ухилення заявника від виконання судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суд першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суд першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України».

У відповідності до ст.6 цього Закону (в редакції змін, внесених Законом №1474-УІІІ від 14.07.2016 року), право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Боржник свої зобов`язання за виконавчим листом №2607/1339/12, виданим 07 серпня 2014 року Подільським районним судом м Києва повністю виконав, про що свідчить постанова від 08 листопада 2018 року про закриття виконавчого провадження.

Тобто підстави щодо обмеження його у праві виїзду застосовані ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2016 року відпали, та на нове провадження не можуть розповсюджуватися оскільки це є новими підставами.

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України застосоване на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року скасувати, заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Дубас А.М., стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України застосоване на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2016 року, якою ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України за виконавчим листом №2607/1339/12, виданим 07 серпня 2014 року Подільським районним судом м. Києва на виконання рішення суду про стягнення з нього на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості в розмірі 504 807,26 грн., - до повного виконання боргових зобов`язань, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, у виконавчому провадженні щодо стягнення виконавчого збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль