ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 січня 2019 року

м. Харків

справа № 645/5163/16-ц

провадження № 22-ц/818/61/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Кучер Ю.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 червня 2018 року, постановлене під головуванням судді Шарко О.П., в залі суду в місті Харкові,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 червня 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним кредитний договір №ML-702/838/2008 від 09 квітня 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 352,40 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2018 року заяву ПАТ «ОТП Банк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОТП Банк» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що були відсутні підстави передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України для заочного розгляду справи, зокрема ПАТ «ОТП Банк» не було повідомлено про день розгляду справи, в який було ухвалено рішення. Посилання позивача на те, що кредитний договір був вчинений під впливом обману щодо валюти кредитування, розміру платежів за кредитом, - не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки боржник був ознайомлений з умовами кредитування, що підтверджується його особистим підписом. Положення про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими. Банк надав позичальнику всі необхідні документи при укладенні договору, в тому числі щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. Тому відсутні правові підстави для визнання договору недійсним.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 211, п.1 ч.1 ст. 223 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

В матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання, в якому було ухвалене оскаржуване рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності. У зв'язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг. Разом з тим відповідач, в порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів", не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 09 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-702/838/2008, відповідно до умов якого ЗАТ «ОТП Банк» надав кредит ОСОБА_1 у розмірі 50 000 доларів США для придбання нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 з плаваючою процентною ставкою зі строком повернення до 08 квітня 2033 року.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що кредитний договір не посвідчений нотаріально, повноваження на вчинення даного договору від імені ОТП «Банк» не передбачені установчими документами, довіреністю; договір не скріпленою печаткою ПАТ «ОТП Банк», не отримувалася згода на укладання даного договору від дружини. Також у кредитному договорі не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які передбачені п. п. 3.2., 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України від 168 від 10 травня 2007 року, які визнані обов'язковими, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, банк не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг повну інформацію про умови кредитування, сукупну вартість кредиту.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачі" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи свідчать про те, що пунктами 3, 4 кредитного договору від 09 квітня 2008 року сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, а саме фіксований відсоток (4,49%) + FIDR; сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Укладеним між сторонами кредитним договором передбачено порядок визначення розміру процентів. Так, для розрахунку процентів за користування кредитом банк використав плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,49% річних + FIDR, що формується на основі процентних ставок за строковими депозитами для фізичних осіб, при цьому банк на власний розсуд установлює такі проценти.

Плаваюча процентна ставка - це процентна ставка за середньо- і довгостроковими кредитами, розмір якої може змінюватися банком в односторонньому порядку та у строки, передбачені умовами кредитного договору. Перегляд її здійснюється через узгоджені між банком і кредитом проміжки часу.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачали умови його виконання, то ці умови мають виконуватися і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента (4,49%) + FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк до 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). При цьому сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни плаваючої процентної ставки.

Отже, виходячи з умов кредитного договору, зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами укладеного кредитного договору.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15.

Тобто ставка FIDR передбачає, що в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку вона може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку, передбаченому договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщена на сайті банку, а також в приміщенні банку на інформаційних стендах, є загальнодоступною.

Як свідчать матеріали справи, боржник був ознайомлений з умовами кредитування та з розрахунком сукупної вартості кредиту, що підтверджується особистим підписом на інформаційному листку та додатку № 1 до цього листка (а.с. 230-236 том 1).

Детальний порядок і нарахування процентів за користування кредитом міститься в розділі 4 договору.

В п. 7.8 договору вказано, що детальний розпис вартості кредиту визначається банком в додатках до цього договору.

Додаток № 1 до кредитного договору містить «графік платежів», в якому чітко і зрозуміло визначено дати видачі і дати погашення кредиту, суму кредиту, суму щомісячного платежу, відсоткову ставку - 11,99%, платежі за надані супутні послуги. (а.с. 230-235 том 1).

При укладенні договору ПАТ «ОТП Банк» надав позичальнику всі необхідні документи, в тому числі щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Кредитний договір містить визначені сторонами умови: мету надання кредиту, форми його забезпечення, розмір процентів за користування кредитом, суму кредиту, строк, на який надається кредит, детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту і обсяги та розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки (додаток № 1 - загальна вартість кредиту та графік погашення кредиту), можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством.

Пунктом 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р. закріплено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до п. 3.1 Правил банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначити у кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3. Правил).

Як убачається зі змісту оспорюваного Кредитного договору, в ньому було чітко закріплено сукупну вартість кредиту, яку повинен сплатити банку ОСОБА_1, а додатками до кредитного договору встановлювалися графік платежів та погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 вказаного Закону України до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Як визначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим, споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому, держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Таким чином для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень абовизнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійним в цілому.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав необхідні документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.У графіку погашення заборгованості, який підписано позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів вважає, що спірний договір укладений між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства. При його укладенні між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі. При цьому, кредитний договір не містить несправедливих умов договору, а тому правові підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні.

Посилання ОСОБА_1 на наявність несправедливих умов кредитного договору, належними та допустимими доказами не підтверджено. Несправедливі умови договору мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків. Позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що умови спірного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди йому, як споживачеві, а відтак умови кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR не можна вважати несправедливими.

Крім того матеріали справи не містять відомостей, що позивач звертався до банку з пропозиціями про внесення змін до умов договору, зокрема, щодо збільшення розміру відповідальності банку, можливості внесення змін та доповнень до даного договору, що свідчить про його згоду з умовами спірного договору.

Стосовно посилань позивача на висновок експерта «Київської незалежної судово-експертної установи» № 2405 від 19 грудня 2017 року, - він не приймається до уваги як доказ колегією суддів, оскільки у ньому не міститься конкретних висновків щодо фактичних обставин справи. А саме, у висновку вказано, що в межах наданих на експертизу документів, реальна процентана ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору від 09.04.2008 року не визначені, згідно наявних в матеріалах справи неможливо в повній мірі встановити розміри реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту на момент укладення кредитного договору у зв'язку із тим, що в матеріалах справи відсутні необхідні документи щодо предмета дослідження, зокрема документів з визначення сукупної вартості кредиту, додатків до договорів та інших, разом із цим, без достатніх документів експертом проведено дослідження та зроблено висновок. Тому зазначений висновок не може бути визнаний належним доказом у справі.

Висновки суду першої інстанції про визнання кредитного договору недійсним не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1057, 20 грн., сплачений ПАТ «ОТП Банк» за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору - відмовити

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 1057, 20 гривень за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повний текст судового рішення виготовлено 11.01.2019 року.