ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/1094/17
Провадження № 22-ц/4820/790/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

за участю: представників учасників справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 677/1094/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року (суддя Боголюбова Л.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марінова Людмила Сергіївна, про визнання недійсним та скасування наказу ГУ ДГК у Хмельницькій області, визнання недійсними договорів оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію та скасування записів про державну реєстрацію речових прав.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марінова Л.С., про визнання недійсними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди, скасування рішень про державну реєстрацію та скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

В обґрунтування позову зазначав, що наказом Головного управління Держземагентства України у Хмельницькій області від 11.02.2015 № 22-683/14-15-СГ йому надано у користування на умовах оренди земельну ділянку площею 96,2047 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) строком на 25 років з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Ледянської сільської ради Красилівського району Хмельницької області. Наказом Головного управління Держземагентства України у Хмельницькій області від 11.02.2015 № 22-684/14-15-СГ йому надано у користування на умовах оренди земельну ділянку площею 30,9066 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) строком на 25 років з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Ледянської сільської ради Красилівського району Хмельницької області.

Вказував, що відповідно до п. 2 вказаних вище наказів його зобов`язано в чотирьохмісячний термін замовити та затвердити у відповідному органі місцевого самоврядування нормативно-грошову оцінку земельних ділянок. Однак рішенням тридцятої сесії Красилівської районної ради Хмельницької області шостого скликання від 20.03.2015 № 26 йому було відмовлено в затвердженні технічної документації з нормативної грошової оцінки вказаних земельних ділянок.

Не погоджуючись з рішенням Красилівської районної ради Хмельницької області шостого скликання від 20.03.2015 № 26, він оскаржив його в судовому порядку, про що письмово повідомив ГУ Держземагентства у Хмельницькій області та відділ Держземагентства у Красилівському районі Хмельницької області. Проте наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-7831-СГ від 07.04.2016 «Про визнання такими, що втратили чинність наказів Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області від 03.04.2015 № 22-2287/14-15-СГ, від 11.02.2015 № 22-684/14-15-СГ та від 11.02.2015 № 22-683/14-15-СГ» у зв`язку з відсутністю затвердженої нормативної грошової оцінки земель гр. ОСОБА_4 та на підставі рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 21.03.2016 № 22-ц/792/488/16, скасовано накази про надання йому, позивачу, в оренду земельних ділянок.

Зазначає, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.10.2016 у справі № 822/1093/16 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.04.2016 № 22-7831-СГ в частині визнання втрати чинності наказів Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області від 11.02.2015 № 22-684/14-15-СГ «Про надання у користування земельної ділянки» та від 11.02.2015 № 22-683/14-15-СГ «Про надання у користування земельної ділянки». А тому, вказані накази є чинними, проте, Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області наказом від 02.04.2016 № 22-7463-СГ ОСОБА_3 надано у користування на умовах оренди на 7 років для ведення фермерського господарства вказані земельні ділянки.

Крім того, 15 липня 2016 року між ОСОБА_3 та ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області були укладені договори оренди земельних ділянок площею 96,2047 га та 30,9066 га.

Позивач вважає, що такі дії відповідачів порушують його права та інтереси, оскільки він мав правомірні очікування щодо оформлення оренди земельних ділянок в зв`язку з дотриманням ним процедури, яка передувала укладенню договорів оренди землі.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року позов ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марінова Людмила Сергіївна (про визнання недійсними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди, скасування рішень про державну реєстрацію та скасування записів про проведену державну реєстрацію прав задоволено.

Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 02.04.2016 № 22-7463-СГ, яким ОСОБА_3 надано у користування на умовах оренди строком на 7 років з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, земельні ділянки площею 96,2047 га (кадастровий номер НОМЕР_3 :0002) та площею 30,9066 га (кадастровий номер НОМЕР_4 :006:0125).

Визнано недійсними договір оренди землі від 15.07.2016 № 1 на земельну ділянку загальною площею 96,2047 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_3 , та договір оренди землі від 15.07.2016 № 2 на земельну ділянку загальною площею 30,9066 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_3 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30519103 від 19.07.2016, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маріновою Людмилою Сергіївною, та запис про інше речове право від 18.07.2016 № 15459793 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 30521716 від 19.07.2016, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маріновою Людмилою Сергіївною та запис про інше речове право від 18.07.2016 № 15461165 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_4 1920 грн. понесених судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вважає оскаржуване рішення суду необґрунтованим і таким, що містить висновки, які не відповідають обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції, посилаючись у вирішенні спору на рішення ЄСПЛ, не проаналізував та не встановив в чому полягає порушення ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області процедури надання земельних ділянок в оренду ОСОБА_3 . Судом не було застосовано жодної норми чинного законодавства, що на думку суду, була порушена відповідачами. Крім того, суд першої інстанції всупереч наведеним рішенням ЄСПЛ вирішив виправляти невідому невстановлену помилку державного органу за рахунок особи, якої стосується рішення державного органу - за рахунок ОСОБА_3

ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_3 та скасувати рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року.

В судовому засіданні представники відповідачів підтримали апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду в частині вирішення питання щодо розподілу судового збору не відповідає.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства України у Хмельницькій області від 11.02.2015 № 22-683/14-15-СГ «Про надання у користування земельної ділянки» вирішено надати ОСОБА_4 у користування на умовах оренди земельну ділянку площею 96,2047 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) строком на 25 років з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Ледянської сільської ради Красилівського району Хмельницької області; встановлено річну орендну плату за користування вказаної земельної ділянки в розмірі 4 % від її нормативної грошової оцінки. В разі відсутності нормативно-грошової оцінки, запропоновано орендарю в чотирьохмісячний строк замовити її та затвердити в відповідному органі місцевого самоврядування; начальника Відділу Держземагентства у Красилівському районі зобов`язано укласти з ОСОБА_4 в чотирьохмісячний строк договір оренди земельної ділянки (а.с. 9 т. 1).

Крім того, наказом Головного управління Держземагентства України у Хмельницькій області від 11.02.2015 № 22-684/14-15-СГ вирішено надати ОСОБА_4 у користування на умовах оренди земельну ділянку площею 30,9066 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) строком на 25 років з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Ледянської сільської ради Красилівського району Хмельницької області; встановлено річну орендну плату за користування вказаної земельної ділянки в розмірі 4 % від її нормативної грошової оцінки. В разі відсутності нормативно-грошової оцінки, запропоновано орендарю в чотирьохмісячний строк замовити її та затвердити в відповідному органі місцевого самоврядування; начальника Відділу Держземагентства у Красилівському районі зобов`язано укласти з ОСОБА_4 в чотирьохмісячний строк договір оренди земельної ділянки (а.с. 8 т. 1).

Технічна документація із нормативної грошової оцінки земельних ділянок для ведення фермерського господарства за висновком державної експертизи була оцінена позитивно (а.с. 10-11 т. 1).

20.02.2015 ОСОБА_4 звернувся до Красилівської районної ради про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, площами 96,2047 га та 30,9066 га. Та рішенням 30 сесії VІ скликання Красилівської районної ради Хмельницької області № 26 від 20.03.2015 в її затвердженні було відмовлено.

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду про визнання незаконним та скасування рішення ради, про що повідомив Головне управління Держземагентства у Хмельницькій області (а.с. 12-13 т. 1).

Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року визнано протиправним та скасовано рішення 30 сесії VІ скликання Красилівської районної ради Хмельницької області від 20.03.2015 № 26 «Про відмову в затвердженні технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що надаються в оренду ОСОБА_4 (а.с. 108-109 т. 2).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-7831-СГ від 07 квітня 2016 року визнано такими, що втратили чинність накази від 11.02.2015 № 22-684/14-15-СГ «Про надання у користування земельної ділянки», від 11.02.2015 № 22-683/14-15-СГ «Про надання у користування земельної ділянки». (а.с. 14 т. 1).

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо прийняття наказу № 22-7831-СГ від 07 квітня 2016 року в частині визнання такими, що втратили чинність накази від 11.02.2015 № 22-684/14-15-СГ «Про надання у користування земельної ділянки», від 11.02.2015 № 22-683/14-15-СГ «Про надання у користування земельної ділянки» та скасовано в цій частині вказаний наказ (а.с. 110-113 т. 2).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-7463-СГ від 02 квітня 2016 року «Про надання у користування земельних ділянок», вирішено надати у користування на умовах оренди ОСОБА_3 земельні ділянки загальною площею 127,1113 га, в т.ч. ділянка площею 96,2047 га (кадастровий номер НОМЕР_9) та ділянка площею 30,9066 га (кадастровий номер НОМЕР_2) строком на 7 років за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (а.с. 166 т. 1).

Також 15 липня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області та ОСОБА_3 було укладено договір оренди № 1 та договір оренди № 2 про оренду земельної ділянки площею 96,2047 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) та земельної ділянки площею 30,9066 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) (а.с. 27-32 т. 1).

На підставі рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 30521716 та індексний номер 30519103 від 19.07.2016 було зареєстровано речове право ОСОБА_3 на спірні земельні ділянки відповідно до укладених договорів (а.с. 34-35 т. 1).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом в т.ч. визнання угоди недійсною та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Обґрунтовуючи наявність у позивача права на захист «законних очікувань» щодо оформлення права оренди на спірні земельні ділянки, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач вчинив юридично значущі дії щодо вирішення питання про отримання в майбутньому права оренди на земельні ділянки: отримав рішення суб`єкта владних повноважень про надання в користування на умовах оренди спірних земельних ділянок, розробив технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, в зв`язку з чим, він мав законні сподівання та правомірні очікування на закінчення процедури отримання в оренду земельних ділянок, яка залежить від правомірної поведінки уповноваженого органу виконавчої влади.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані накази порушують права та інтереси позивача, є незаконними та підлягають скасуванню, і як наслідок - є незаконними укладені договори оренди земельних ділянок та реєстрація за ОСОБА_3 речового права на спірні земельні ділянки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо доведеності позовних вимог ОСОБА_4 та задоволення у зв`язку з цим заявлених позовних вимог.

Статтею 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», тобто які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Таким чином, ОСОБА_4 звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права на отримання конкретно визначених земельних ділянок, ним дотримано визначену законодавством процедуру отримання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства.

За такого, доводи апеляційної скарги про те, що право ОСОБА_4 на отримання земельних ділянок в оренду ніким не обмежено і не порушено, не заслуговують на увагу.

Правовідносини, які виникли між сторонами охоплюються змістом статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка як і практика Європейського Суду з прав людини застосовуються як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV).

При цьому згідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття «майно» може означати «існуюче майно» або «активи», включаючи «права вимоги», стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (пункти 32-35 рішення у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»).

Отже, відповідно до статті 1 Першого протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Розглядаючи питання щодо застосування до спірних правовідносин статті 1 Першого Протоколу до Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини, що є джерелом права в Україні, апеляційний суд виходить з такого.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого Протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

У практиці Європейського Суду з прав людини, в тому числі у справах: «Стретч проти Сполученого Королівства», «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Ґаші проти Хорватії» від 13 грудня 2007 року, визначені критерії, які слід оцінювати про сумісність заходів втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи вважається втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи вважається такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним до визначених цілей.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності розглядається як порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Поняття справедливої рівноваги передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які при цьому використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, Європейський Суд з прав людини визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції, Європейський Суд з прав людини загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами, в яких особи позбавлені права власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або щодо якого припускається, що воно було придбане незаконно (рішення та ухвали Європейського Суду з прав людини у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).

Отже, стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. В оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Враховуючи обставини справи, втручання у речове право ОСОБА_3 відбулось у зв`язку з обґрунтованим сумнівом щодо законності набуття ним права оренди на спірні земельні ділянки, оскільки ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області відступив від положень ст. 124 ЗК України, порушивши права ОСОБА_4 .

Виходячи з того, що принцип законності є основоположним при застосуванні ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, колегія суддів зазначає, що захист речового права відповідача ОСОБА_3 за вказаних обставин на мирне володіння майном, з огляду на ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, неможливо визнати правильним. А тому, доводи апеляційної скарги щодо втручання в мирне володіння майном ОСОБА_3 є безпідставними.

Не заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що на момент прийняття рішення судом першої інстанції договори оренди земельних ділянок були припинені на підставі договорів від 27.12.2018 про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок № 1 та № 2 від 15 липня 2016 року, відповідно до яких визначено строк дії договорів до 27.12.2018, в зв`язку з чим не порушено прав позивача (а.с. 4-5 т. 2). Оскільки предметом спору у справі є недійсність договорів і такі договори визнаються недійсними з моменту вчинення (ст. 236 ЦК України), а тому укладення відповідачами додаткової угоди про припинення таких договорів не може розцінюватись як підстава для відмови в позові.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розподілу судового збору, судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (2004 року) (нині діюча ст. 141 ЦПК України 2017 року) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню, а судові витрати підлягають розподілу між відповідачами порівну по 960 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року в частині вирішення питання щодо розподілу судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (місцезнаходження: вул. Інститутська, 4/1, м. Хмельницький, 29016; ідентифікаційний код в ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) по 960 гривень судового збору з кожного.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

_______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Боголюбова Л.М. Провадження № 22-ц/4820/790/19

Доповідач - П`єнта І.В. Категорія № 47