Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 360/2334/16-ц

провадження № 61-29378св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року у складі судді Міланіч А. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Матвієнко Ю. О., Данілова О. М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнових збитків та упущеної вигоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якій у період із 04 травня по 20 липня 2016 року проведено ремонтні роботи, на що нею витрачено 155 000,00 грн. 25 липня 2016 року ОСОБА_2 незаконно проникла та заволоділа вказаною квартирою та, експлуатуючи квартиру у власних цілях, знищила новизну ремонту, будівельних, оздоблювальних матеріалів та обладнання, тим самим знизила її вартість. Вона позбавлена можливості вільно розпоряджатися майном, не може здавати його в оренду та отримувати дохід і загальна сума упущеної вигоди складає 12 000,00 грн.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 155 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди та збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 12 000,00 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилено. Рішення Бородянського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередні інстанцій виходили із того, що жодних доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем дій щодо пошкодження займаної нею квартири та нанесення позивачеві збитків суду не надано.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Бородянського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги рішення Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2017 року у справі № 360/1635/16, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виселено останню із квартири АДРЕСА_1 . Крім того, суди проігнорували доводи позивача про протиправність заволодіння квартирою, у тому числі, використанні підробленого документа - акта прийому-передачі від 21 січня 2015 року, у якому підроблений підпис та поставлена печатка іншого кооперативу.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна від 12 квітня 2014 року, договору про спільну пайову участь у будівництві житлового будинку від 15 квітня 2014 року, технічного паспорта від 22 січня 2016 року, за ОСОБА_1 31 березня 2016 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

13 листопада 2013 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 із другої сторони укладений договір переуступки паю на квартиру в Обслуговуючому кооперативі Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2» із поетапною оплатою, за яким ОСОБА_1 , ОСОБА_4 передали ОСОБА_2 свій пай у Обслуговуючому кооперативі Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2», який відповідає праву на вступ у кооператив та отримання свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , і часткову спільну власність на земельну ділянку, на якій розташований будинок.

На підставі вказаного договору ОСОБА_2 набула право користування зазначеною квартирою та проживає у ній з січня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року зазначений договір переуступки паю на квартиру, укладений 13 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 визнано недійсним.

ОСОБА_2 отримала квартиру у користування на підставі договору про переуступку паю від 13 листопада 2013 року, за актом прийому-передачі від 21 січня 2015 року та із того часу правомірно займає цю квартиру, за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 травня 2016 року, яке набрало чинності 27 вересня 2016 року, у задоволенні позову про її виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 відмовлено.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статі 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що відповідач отримала квартиру АДРЕСА_1 , у користування на підставі договору про переуступку паю від 13 листопада 2013 року, за актом прийому-передачі від 21 січня 2015 року та із того часу правомірно займає цю квартиру, а позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо пошкодження займаною нею квартирою та нанесенні позивачу майнових збитків, у тому числі упущеної вигоди, що у силу статті 60 ЦПК України 2004 року є її процесуальним обов`язком, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Посилання заявника у касаційній скарзі на рішення Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2017 року у справі № 360/1635/16 є необґрунтованими, оскільки вказаним рішенням задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виселено останню із квартиру АДРЕСА_1 , що жодним чином не підтверджує факт заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу у цій справі.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, арішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 31 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик