Номер провадження: 22-ц/813/273/19
Номер справи місцевого суду: 520/1834/14-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/1834/14-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

- третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Руденко ( Філіпова ) Ганна Олександрівна ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Руденко ( Філіпова ) Ганна Олександрівна , про визнання недійсним заповіту, заапеляційною скаргою ОСОБА_5 - представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Луняченка В.О. 13 квітня 2018 року,

встановив:

У лютому 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 , який посвідчено 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Філіповою Г.О..

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час складення і підписання заповіту був тяжко хворий, страждав на поведінкові та психічні розлади здоров`я, самостійно не рухався. Внаслідок прогресування хвороби знаходився під дією лікарських засобів, що могли впливати на свідомість, пам`ять та волевиявлення, а тому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що у відповідності до вимог ст. 225 ЦК України, є підставою для визнання судом заповіту недійсним (Т. 1, а. с. 4 - 5).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2018 р. вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним заповіт, якій посвідчено 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філіповою Г.О., від імені ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі - 243,60 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи суперечливі пояснення свідків стосовно стану ОСОБА_6 , суд враховує висновок експертів від 12.07.2017 р. №96, в якому надана оцінка суперечливості пояснень свідків, і крім того, надано експертне пояснення можливості такої суперечливості.

Саме вищенаведене експертне дослідження, в якому зазначено про наявність обґрунтованого висновку експертів про неможливість ОСОБА_6 усвідомлювати та розуміти значення своїх дій під час складення заповіту, дає підставу суду прийти до висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для визнання недійсним заповіту, якій посвідчено 07.06.2013 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філіповою Г.О., від імені ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 ..

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що повторна судово-психіатрична експертиза №10/К від 21.10.2017 р. не суперечить вищенаведеним висновкам, підтверджує наявність суперечливості у поясненнях свідків та резюмує неможливість даних експертів підтвердити свідомість спадкодавця на момент складення заповіту, тобто неможливість встановити чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Повторна судово-психіатрична експертиза №10/К від 21.10.2017 року не суперечить вищенаведеним висновкам, підтверджує наявність суперечливості у поясненнях свідків та резюмує неможливість даних експертів підтвердити свідомість спадкодавця на момент складення заповіту, тобто неможливість встановити чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 2, а. с. 210 - 212 зворотна сторона).

Адвокат Коваль Л.Є. - представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить вищевказане рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення постановлено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було порушено принцип диспозитивності цивільного судочинства. Висновок суду першої інстанції щодо доведеності неможливості померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 усвідомлювати та розуміти значення своїх дій під час складання заповіту апелянт є помилковим та таким, що не відповідає матеріалам справи. Померлий ОСОБА_6 не страждав на психічні розлади ні за час свого життя, ні на момент укладення заповіту.

Адвокат Коваль Л.Є. - представник відповідачки у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Адвокат Гудима І.Б. - представник позивача у судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказував, що померлий ОСОБА_1 на момент складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Вказані обставини підтверджені висновком судово-психіатричної експертизи.

Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Руденко (Філіпова) Г.О. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайшвидшому вирішенні спору, освідомленість третьої особипро розгляд справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає.

Між сторонами виникли правовідносин з оспорювання заповіту.

Статтею 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З метою встановлення стану психічного здоров`я померлого ОСОБА_6 по справі проведено три експертизи.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №365 від 03.07.2015 року, проведеної КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (Т. 1, а. с. 184 - 190), по наданим матеріалам не надається можливим надати відповіді на поставлені питання щодо можливості ОСОБА_1 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складення спірного заповіту.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №96 від 12.07.2016 року, проведеної КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (Т. 2, а. с. 20 - 27 зворотна сторона), ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час укладання заповіту 07.06.2013 року страждав на стійний хронічний розлад «Органічний мозковий синдром», у вигляді враженої астенії, емоційно-вольових порушень, із зниженням когнітивних функцій (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F06.8» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), та абсолютно позбавляв його здатності усвідомлювати та розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №10/К від 21.10.2017 року, проведеної комунальним закладом «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (Т. 2, а. с. 151 - 157 зворотна сторона), встановити чи міг ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час укладання заповіту від 07.06.2013 р. не виявляється можливим. У мотивуючій частині цього висновку вказано, що протягом життя ОСОБА_6 розладів психічної діяльності на виявляв та психіатрами не оглядався. Лікувався. В медичній документації відсутня інформація про розлади свідомості та психічні розлади. Покази свідків, які бачили ОСОБА_6 в день складення заповіту носять суперечливий характер. У медичній картці відсутні записи, які б вказували на втрату здатності читати, зниження зору. Відсутня оцінка кількісного порушення свідомості за шкалою ком Глазго . У зв`язку з вищенаведеним встановити та оцінити психічний стан ОСОБА_6 на момент укладання правочину не виявляється можливим.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, призначаючи після допиту свідків та отримання витребуваних доказів, повторну судово-психіатричну посмертну експертизу, проведення якої доручив комунальному закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», вважав це доцільним (Т. 2, а. с. 138 - 138 зворотна сторона).

За таких обставин, колегія суддів приймає до уваги висновки судово-психіатричної експертизи №10/К від 21.10.2017 року, проведеної комунальним закладом «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (Т. 2, а. с. 151 - 157 зворотна сторона), згідно якої встановити чи міг ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час укладання заповіту від 07.06.2013 р. не виявляється можливим. Вказаний висновок зроблений на підставі усіх наявних у справі доказів, він містить відповідну оцінку показів свідків та відомостей у медичній документації щодо стану психічного здоров`я померлого ОСОБА_6 .. Виходячи з вищевказаного колегія суддів відхиляє і не приймає до уваги висновок судово-психіатричної експертизи №96 від 12.07.2016 року, проведений КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (Т. 2, а. с. 20 - 27 зворотна сторона), згідно якого ОСОБА_6 був абсолютно позбавлений здатності усвідомлювати та розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Виходячи з вищевказаного, у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат. Підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений нею за подання апеляційної скарги, у сумі - 365,40 грн. (Т. 3, а. с. 3).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2018 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Руденко (Філіпова) Ганна Олександрівна , про визнання недійсним заповіту - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі - 365 (триста шістдесят п`ять) грн. 40 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 червня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе