Провадження № 22-ц/812/65/19
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 січня 2019 року м. Миколаїв

справа № 490/10140/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

секретар судового засідання Лептуга С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого 4 вересня 2018 року під головуванням судді Чулупа О.С. в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Миколаївської міської ради, в якому просив визначити додатковий строк в два місяця для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_3, яка померла 14 лютого 2016 року, за правом представлення після смерті батька.

Позивач посилався на те, що звернувся вчасно до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус не прийняла в нього заяву та вимагала, щоб він надав оригінали документів, що підтверджують родинні звязки та правовстановлюючі документи на спадкове майно. Після відновлення відповідних документів, він знову звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із пропуском шестимісячного строку для її прийняття.

Під час розгляду справи судом замінено неналежного відповідача Миколаївську міську раду на належного ОСОБА_2

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів того, що строк для прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на те, що неправомірні дії нотаріуса ОСОБА_4 створили для позивача обєктивні та непереборні умови для пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, які є поважними підставами для встановлення додаткового строку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 1992 року помер батько позивача ОСОБА_5

14 лютого 2016 року померла бабуся позивача ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 50 по вул. Західній у м. Миколаєві.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) та від 14 вересня 2016 року (справа № 6-1215цс16).

Як вбачається із копії спадкової справи № 17/2016, заведеної 30 серпня 2018 року після смерті ОСОБА_3, з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 (донька ОСОБА_3А.), яка 7 листопада 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину.

Позивач протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вперше позивач звернувся до нотаріуса 19 вересня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він звертався до нотаріуса в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме 3 серпня 2018 року, є необґрунтованими.

Так, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим, позивач не надав суду належних та допустимих доказів такого звернення.

До того ж, вказані доводи суперечать письмовим поясненням представника позивача, в яких він зазначив про те, що ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_4 після звернення до Першої державної нотаріальної контори м. Миколаєва, де ОСОБА_1 розяснили, що спадкова справа після смерті його бабусі ОСОБА_3 вже відкрита приватним нотаріусом ОСОБА_4 (а.с. 131-133). А як зазначалось вище, спадкова справа була відкрита приватним нотаріусом лише 30 серпня 2018 року, тобто після закінчення строку для прийняття спадщини.

Отже, позивачем не доведено поважних причин пропуску шестимісячного строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України, а тому правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме статті 244 ЦПК України, є обґрунтованими.

Згідно із частиною 1 статті 244 ЦПК України після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати (спеціально обладнаного для ухвалення судових рішень приміщення) для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його проголошення.

Як вбачається зі звукозапису судового засідання від 3 вересня 2018 року, суддя після судових дебатів не оголосив орієнтовний час проголошення судового рішення, в звязку з чим позивач був позбавлений можливості бути присутнім 4 вересня 2018 року під час оголошення судового рішення, що є порушенням встановленого законом порядку ухвалення рішення суду.

Разом з тим, відповідно до вимог частини 2 статті 376 ЦПК України, таке порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування судового рішення лише у випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Водночас, апеляційна скарга не містить доводів про неправильне вирішення справи через вказане порушення процесуального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга не містить. Тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 вересня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_6

Повне судове рішення складено 11 січня 2019 року.