Дата документу 24.06.2019 Справа № 311/4301/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/4301/18 Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова С.О.
провадження № 22-ц/807/1888/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кухаря С.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 27 грудня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При заповненні заяви клієнт ідентифікується за персональними даними, також надає копії паспорту та ідентифікаційного коду. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_1 не виконав зобов`язання по договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого станом на 01.11.2018 рокуу нього утворилась заборгованість в сумі 14 766,64 грн., що складається з наступного: 2 108,94 грн. - заборгованість за кредитом, 1 534,98 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 9 943,36 грн. - пені, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 679,36 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задоволь-

нити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на скаргу відповідач зазначив, що суд правильно встановив дійсні обставини справи та на їх підставі обґрунтовано відмовив в задоволенні позову. Просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1 п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Встановлено, що 27 грудня 2013 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.11).

В заяві міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та погодився з ними. Позичальник висловив свою згоду, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. Вищевказана заява підписана позичальником та представником банку.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач також долучив до позовної заяви письмові Умови та Правила надання банківських послуг, де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги, а також копію Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначеної в заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін.

Проаналізувавши надану банком анкету-заяву, підписану ОСОБА_1 , суд вказував, що остання не містить наступних даних: який вид кредитної картки «Універсальна» був виданий відповідачу, строк дії картки, який рахунок відкрито на ім`я відповідача, яка надана сума кредитного ліміту, розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом, черговість та порядок здійснення платежів у рахунок погашення отриманих коштів, відповідальність сторін тощо. Тому суд вважав, що з доданої Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг неможливо встановити, що сторони погодили надання банківської послуги щодо користування кредитною карткою «Універсальна».

Також суд вказував, що Пам`ятку клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, або довідку про умови кредитування, позивачем до позову не надано. Крім того, на підтвердження позовних вимог та розрахунків заборгованості позивачем надано 4 види Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять жодного посилання на те, з якими саме Тарифами ознайомився і прийняв відповідач при підписанні заяви-анкети, що унеможливлює встановити визначення правильності розрахунків щодо процентів, пені та штрафів.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи обслугову-

вання кредитних карт не містять підпису відповідача. Тому суд вважав, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що долучені до позовної заяви Умови були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та, відповідно, брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

На підставі зазначених обставин суд вказував, що документи, долучені до позовної заяви, не є достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про отримання позичальником Пам`ятки клієнта, ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, та прийняття умов договору у відповідності до прийнятих клієнтом Тарифів, що в сукупності із заявою свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Також суд, зазначивши про ці обставини, одночасно все ж таки дослідив Умови та правила надання банківських послуг в частині порядку збільшення процентної ставки, вказавши, що банком не було його дотримано, а тому розрахунок відсотків за збільшеною процентною ставкою не може бути прийнятий до уваги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вказував на відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що суд не зважив на ті обставини, що відповідач фактично погодився з усіма складовими, які становлять між собою єдиний договір, отримав картку, користувався нею активно, тривалий час здійснював погашення кредиту, а отже фактично визнав наявність кредитних відносин із банком. Тому суд безпідставно відмовив у позові у зв`язку з його недоведеністю.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія погоджується з ними з огляду на наступні обставини.

У відповідності до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 вказаної норми, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За матеріалами справи встановлено, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ОСОБА_1 від 27.12.2013р., останній надав згоду на приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Зі змісту цієї заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, просив оформити на своє ім`я карту «Універсальна».

В заяві зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, позичальник ОСОБА_1 в цій заяві зазначив, що він ознайомлений і згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді (а.с. 11). Зобов`язався виконувати вимоги Правил надання банківських послу та регулярно слідкувати за змінами у правилах та тарифах.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

В порядку статті 639 ЦК України сторони домовились, що договір про надання банківських послуг складається з декількох документів, які складають єдиний договір, зокрема, анкети-заяви, Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг. Отже, клієнт не може приєднатись лише до однієї з частин договору, а тільки до всього договору в цілому.

Вказане також підтверджується положеннями пункту 7 «Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів», затвердженої постановою НБУ № 492 від 12.11.2003р., яким передбачено, що умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції; договір банківського рахунку, договір банківського вкладу та договір рахунку умовного зберігання (ескроу) укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній); договір банківського рахунку та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет.

Отже, процедура приєднання не передбачає підписання всіх складових кредитного договору, зокрема, Умов та правил надання банківських послуг, та достатньо підтвердження клієнтом, що його ознайомлено з ними та він погоджується укласти договорі на таких запропонованих банком умовах.

Крім того, отримання кредитної картки, користування нею та отримання пере- випущеної карти у зв`язку з закінченням строку дії попередньої і є фактичним підтвердженням того, що ОСОБА_4 погодився на всі умови та кредитні відносини з банком. До того ж, банком надана тільки одна редакція Умов і правил надання банківських послуг, а тому суд безпідставно визнав, що ним не підтверджено укладення договору на таких умовах.

В матеріалах справи наявні на підтвердження укладеного договору: копія анкети-заяви; Витяг з тарифів; Умови і правила надання банківських послуг; засвідчена відповідачем копія його паспорту, надана при укладенні договору; зміни до тарифів; скріншоти з СМС-повідомлення про зміни тарифів; Виписка про рух коштів по картрахунку відповідача; світлина відповідача з карткою; довідка про отримані відповідачем картки та строки їх дії ( а.с. 11, 12, 13-27, 28, 86-90, 91-92, 93-99, 101, 102).

Таким чином, на думку колегії, аналіз сукупності вказаних документів наразі і свідчить про доведеність укладення договору про надання банківських послуг на вказаних Умовах між сторонами у справі.

ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву банку вказував, що саме кредитних відносин з банком у нього не виникло, оскільки банком не надано первинних бухгалтерських документів про встановлення кредитного ліміту, а анкета-заява не містить відомостей про намір отримувати кредитні кошти та їх бажаний розмір, з чим погодився суд першої інстанції.

Але з цього приводу чинним законодавством унормовано такі відносини наступним

чином.

Згідно з пунктом 2 розділу IIІ «Здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014р. № 705, залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми: дебетова платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку; дебетово-кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку, а якщо їх недостатньо або немає, то за рахунок наданого банком кредиту; кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

За змістом статті 1069 ЦК України, якщо банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів, то відбувається кредитування рахунку, та банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну сум від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положенням про позику та кредит.

Отже, відкриття карткового рахунку без зазначення в заяві про бажаний розмір кредитного ліміту не свідчить про те, що на неї в подальшому не може бути встановлено кредитний ліміт у визначеній самостійно банком або запитуваній клієнтом сумі.

Виходячи з інформації, яка міститься у виписці про рух коштів по картрахунку ОСОБА_1 ним було отримано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , та остання зі строком дії до останнього дня 03/2021р. ( а.с. 102).

Виходячи з інформації, яка міститься у виписці про рух коштів по картрахунку ОСОБА_1 , останній розпочав користування карткою з 27.12.2013р., та користувався до квітня 2017р., що додатково свідчить про прийняття пропозиції банку щодо приєднання до договору та всіх його істотних умов, визначених в Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах.

Вказана виписка по рахунку ОСОБА_5 є належним і допустимим доказом здійснення всіх операцій по рахунку, нарахування процентів, пені, інших передбачених договором нарахувань, наявних заборгованостей з огляду на таке.

Так, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до пп. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банка України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998р. № 566 (із змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформацію на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006р., визначено, що інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п. 5.4 Положення № 254 особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п. 5.6 Положення № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тому колегія вважає, що виписка про рух коштів по особовому рахунку ОСОБА_1

доводить наявність як укладеного договору, так і розмір всіх нарахувань, передбачених

його умовами.

Щодо встановлення кредитного ліміту, то це питання врегульовано між сторонами в пунктах 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якими відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Надання кредитних коштів підтверджується в даному випадку саме надходженням їх на рахунок клієнта та наявною можливістю у останнього користуватись ними, що знов таки підтверджується випискою, у якій фіксуються всі операції з кредитними коштами.

З виписки вбачається, що ОСОБА_1 встановлювався банком кредитний ліміт: 27.12.2013р. - 500 грн., 26.11.2015р. збільшено до 2500 грн.

З виписки вбачається, що ОСОБА_1 активно користувався кредитним лімітом протягом чотирьох років, знімаючи кошти готівкою, здійснюючи оплату за товари та послуги, переказуючи на інші свої рахунки, до «Копилки», а також періодично здійснюючи платежі на погашення кредиту, відсотків, інших нарахувань ( а.с. 93-99).

Станом на 01.11.2018р. банком розрахована заборгованість клієнта ОСОБА_1 за наданим кредитом у сумі 14 766,64 грн., що складається з наступного: 2 108,94 грн. - заборгованість за кредитом, 1 534,98 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 9 943,36 грн. - пені, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 679,36 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Із складових заборгованості відповідач оспорював нарахований розмір відсотків, вказуючи, що банк протягом дії кредитних відносин збільшив процентну ставку в односторонньому порядку, а тому збільшений розмір процентної ставки не можна застосовувати, а також вказував на подвійну відповідальність за одне порушення у випадку одночасного нарахування пені та штрафів. Крім того, просив зменшити заборгованість у відповідності до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також застосувати строк позовної давності.

Суд вказані заперечення перевірив лише в частині порушення порядку збільшення відсоткової ставки та погодився з ними. Решту заперечень відповідача суд не перевіряв, оскільки визнав вимоги банку недоведеними в цілому.

Таким чином, колегія, визнавши, що ці висновки про неузгодження умов кредитного договору між сторонами такими, що не відповідають наданим матеріал справи, колегія має перевірити всі заперечення відповідача проти позову, а також доводи банку про неправильність висновків суду щодо ставок процентів та порушення порядку їх збільшення.

Суд вказував, що банком надано декілька варіантів Тарифів, які не підписані відповідачем, а тому суд вважав, що вони не можуть бути складовою частиною договору.

Проте, як вбачаться з документу «Витяг з Тарифів» він містить первісну редакцію, яка діяла до укладення кредитного договору між сторонами у справі, а також змінену, яка діяла з 01.01.2013р., тобто на час укладення цього договору. Та при ретельному вивченні цього документу, суд не був позбавлений можливості встановити ці обставини.

Таким чином, з відповідачем були узгоджені Тарифи у редакції «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» ( а.с. 12), якими встановлено: базову процентну ставку у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості за кредитом; за тратами, здійсненими з 01.09.2014р. - 2,9 %, за тратами, здійсненими з 01.04.2015р. - 3,6 %; обов`язковий щомісячний платіж - 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01.04.2014р. - 5 % від заборгованості ( але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів - 0,24 % від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення + 50 грн. щоразу у разі виникнення простроченої суми від 100 грн.; пеня 0,24 % від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення кредиту + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше; штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів.

Відповідно до вказаних Тарифів банком і нараховувались всі складові заборгованості, зокрема, відсотки.

Що стосується порушення порядку їх зміни, то встановлено наступне.

Згідно з пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право змінювати Тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру кредиту, зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення в дію цих змін проінформувати клієнта випискою по картковому рахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього договору.

У відповідності до пункту 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов`язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику картки виписки про стан картрахунку і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунку. У разі підключення власника картки до системи Internet-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Пунктом 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни до «Умов та правил надання банківських послуг» вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє клієнтів про внесення змін шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку, СМС-повідомлення.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил» або «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 договору.

Встановлено, що ставка процентів за користування кредитними коштами на час укладення договору була встановлена у розмірі 2,5% щомісячно, але протягом кредитування відповідача була двічі змінена банком, а саме: з 01.09.2014р. - 2,9 %, з 01.04.2015р. - 3,6 %.

З наданих банком скріншотів вбачається, що ОСОБА_1 повідомлявся за 2 тижні до введення нової ставки процентів шляхом направлення СМС-повідомлення на зазначений ним фінансовий телефон (а.с. 91, 92).

Отже, банком дотримано порядок, передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг, щодо інформування клієнта про зміну процентної ставки, але ОСОБА_1 не висловив заперечень та продовжував користуватись кредитом, тобто погодився з такими змінами.

В такому разі є безпідставними висновки суду про неможливість вираховувати заборгованість по процентам за зміненими ставками, а тому колегія, перевіривши розрахунки банку, вважає, що відсотки вірно нараховані банком у кожному періоді за тією ставкою, яка була чинна на цей час.

Що стосується подвійної відповідальності у вигляді стягнення з позичальника одночасно штрафів та пені, то колегія в цій частині застосовує усталену правову позицію, яка неодноразово підтверджена постановами ВС у справах про кредитні правовідносини.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушен-

ня боржником зобов`язання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування

подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що за несвоєчасну сплату кредиту та процентів відповідачу нараховано одночасно штрафи і пеня, колегія вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог банку про стягнення штрафів у розмірі 1179,36 грн., оскільки пеня застосовується первісно за весь час затримки у здійсненні платежів позичальником, а штріф одноразово та вже після нарахування пені.

Також слід вирішити заяву відповідача про застосування строків позовної давності, яка була подана відповідачем до ухвалення судового рішення у справі, але не вирішувалась судом у зв`язку з відмовою в позові банку з підстав його недоведеності.

В пункті 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності визначено 50 років для всіх складових заборгованості, але колегія вважає, що збільшений строк позовної давності не є узгодженим сторонами.

Так, положеннями статті 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Частина 2 цієї норми вказує, шо позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Оскільки письмового договору між сторонами у справі про збільшення строку позовної давності до 50 років, не укладалось, то колегія вважає, що слід застосовувати загальний трирічний строк позовної давності до заборгованості, крім пені, до якої застосовується спеціальний строк позовної давності у 1 рік.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач періодично в межах позовної давності здійснював погашення кредиту, відсотків та пені у сумах, що перевищують щомісячний платіж ( 7 % та 5% ), перериваючи сплив позовної давності, та останній такий самостійний платіж датується 24.03.2017р. у розмірі 300 грн., та з перериванням цим платежем строк позовної давності почав спливати заново. Строк дії останньої перевипущеної карти до 03/2021р., а з позовом до суду банк звернувся 06.12.2018р. Тому вся заборгованість по тілу кредиту та процентам вкладається в межі позовної давності і підлягає стягненню на користь позивача.

В той же час, для пені вказаним платежем річний строк перервався, але закінчився 24.03.2018р., а з позовом банк звернувся 06.12.2018р., тому в межі позовної давності вкладається лише річний період з 06.12.2017р. по 01.11.2018р. ( дата, на яку визначено заборгованість), у якому відповідачу нараховано 1100 грн. пені.

Підсумовуючи розмір заборгованості, на який має право банк у цьому спорі, колегія визначає до стягнення: 2108,94 грн. - тіло кредиту, 1534,98 грн. - відсотки, 1100 грн. -

пеня.

З урахуванням встановлених в ході апеляційного розгляду обставин та вирішених заяв, колегія визнає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, тому у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення та ухвалює нову постанову про часткове задоволення позову банку на суму 4 742,94 грн.

Приймаючи нову постанову, колегія у відповідності до статті 141 ЦПК України вирішує питання щодо судових витрат.

Так, за подання позову з ціною 14 766,64 грн. банком сплачено судовий збір в сумі 1762 грн., за подання апеляційної скарги на рішення про відмову у задоволенні позову банком сплачено судовий збір в сумі 2643 грн., позов задоволено на суму 4 742,94 грн., тому компенсації банку за рахунок відповідача підлягають витрати, пропорційні до задоволених вимог: 4742,94 х (1762 + 2643) : 14766,64 = 1414,85 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 березня 2019 року у цій справі скасувати.

Позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( , адреса: 01001, м. Київ, вул.. Грушевського, буд. 1д, рах. № НОМЕР_5 , МФО 305299) заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 27.12.2013р. в загальному розмірі 4 742 (чотири тисячі сімсот сорок дві) гривні 94 копійки, в тому числі: тіло кредиту - 2 108 (дві тисячі сто вісім) гривень 94 копійки, проценти - 1534 (одна тисяча п`ятсот тридцять чотири) гривні 98 копійок, пеня - 1100 (одна тисяча сто) гривень.

Сягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 1414 ( одна тисяча чотирнадцять) гривень 85 копійок.

П останова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 24 червня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кухар С.В.