ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5211/19 Справа № 210/47/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фляги Володимира Григоровича, відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 11 березня 2019 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є у місті Кривому Розі, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час пропрацював на підприємстві відповідача, а саме з 12.05.1998р. по 12.07.2013р. на посаді підземним прохідником на ш.«Родіна» ВО «Кривбасруда» - надалі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 12.07.2013р. був звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію по ст.38 КЗпП України.

07.02.2015 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 295) встановлено ТРИ професійні захворювання за діагнозами:

-Радикулопатія попереково-крижова справа та шийна, переважно зліва, рецидивуючий перебіг, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, мьязово-тонічним синдромом, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього плече лопаткового пері артрозу (першого - другого ст..) та остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів, стійкий больовий синдром;

-Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.);

-Нейросенсорна приглухуватість першого ст..( з легким зниженням слуху).

В пункті 17 Акту розслідування профзахворювання встановлено, що причиною отримання являється, перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме:

-Аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70% -5.0 при гранично допустимій до 2,0;

-Шум, еквівалентний рівень звуку в дБ: 102 при гранично допустимому до 80 дБ;

-Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщюється вручну - 45 кг. При гранично допустимій до 30 кг.;

-Робоча поза у похилому положенні 519 градусів при гранично допустимій до 25 градусів;

-Нахили корпуса, кількість за зміну: 226 раз при гранично допустимих до 100 разів.

Від отриманих професійних захворювань та наслідків визваних від них позивач переносе моральні страждання та переживання.

Висновком медико-соціально експертною комісією позивачу первинно 11.07.2013р. було встановлено 60% втрати професійної працездатності з яких 35% - по радикулопатії; 20% - по хронічному бронхіту та 5% - по нейросенсорній приглухуватості. Також встановлена 3 група інвалідності. 17.07.2014р. безстроково встановлено 60% втрати професійної працездатності з тією ж групою інвалідності.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 170 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (, 50029, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Симбірцева, 1а) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , суму моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (, 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1а) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача Фляга В.Г. , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушую питання про зміну судового рішення в частині збільшення стягнутої судом суми моральної шкоди до заявлених у позові вимог.

Апелянт вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, оскільки судом не враховано отримання позивачем трьох професійних захворювань, встановлення йому 60% втрати професійної працездатності та третьої групи інвалідності безстроково.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що в мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції відображає та надає правову оцінку лише аргументам та доводам, викладеним у позовній заяві, тоді, як доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, судом не відображені, та не аргументовано, чому аргументи відповідача не взяті судом до уваги, або чим наведені аргументи спростовуються.

Відповідач звертає увагу на те, що позивач приховав той факт, що він протягом 10 корів працював в шкідливих та небезпечних умовах праці на інших підприємствах, що підтверджено записами, зробленими в його трудовій книжці та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 травня 2013 року, на, що суд не звернув належної уваги, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість судового рішення.

Також, посилаючись на судову практику, апелянт зазначає, що суди Донецької та Дніпропетровської області при встановленні 60% втрати професійної працездатності стягують моральну шкоду у менших розмірах, ніж стягнув суд першої інстанції.

Відповідач вважає недоведеним позивачем факт спричинення йому моральної шкоди, вказуючи на те, що суду не надано висновків медичних органів, які б підтверджували факт перенесення позивачем моральних страждань, а документи, які надані суду підтверджують факт виникнення професійного захворювання у позивача і не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», просить залишити апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фляги В.Г. без задоволення, задовольнивши апеляційну скаргу відповідача у повному обсязі з наведених у ній підстав.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища протягом 15 років 11 місяців, зокрема на підприємстві відповідача з 12.05.1998р. по 12.07.2013р. підземним прохідником.

З акту розслідувань причин виникнення професійного захворювання за формою П-4 від 08.05.2013 року (а.с.12-13) встановлено виникнення у позивача хронічних професійних захворювань:

-Радикулопатія попереково-крижова справа та шийна, переважно зліва, рецидивуючий перебіг, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, мьязово-тонічним синдромом, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього плече лопаткового пері артрозу (першого - другого ст..) та остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів, стійкий больовий синдром;

-Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.);

-Нейросенсорна приглухуватість першого ст..( з легким зниженням слуху).

В пункті 17 Акту розслідування профзахворювання встановлено, що причиною отримання являється, перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме:

-Аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70% -5.0 при гранично допустимій до 2,0;

-Шум, еквівалентний рівень звуку в дБ: 102 при гранично допустимому до 80 дБ;

-Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщюється вручну - 45 кг. При гранично допустимій до 30 кг.;

-Робоча поза у похилому положенні 519 градусів при гранично допустимій до 25 градусів;

-Нахили корпуса, кількість за зміну: 226 раз при гранично допустимих до 100 разів.

Крім того, згідно п.18 Акту, запропоновано начальнику дільниці №7 шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком» забезпечити постійний контроль за застосуванням малої механізації при переміщенні вантажів в підземних умовах шахти, засобів провітрювання, гасіння шуму гірничошахтного устаткування, засобів індивідуального захисту органів дихання та слуху підземними гірниками очисних забоїв.

Висновком медико-соціально експертною комісією позивачу первинно 11.07.2013р. було встановлено 60% втрати професійної працездатності з яких 35% - по радикулопатії; 20% - по хронічному бронхіту та 5% - по нейросенсорній приглухуватості. Також встановлена 3 група інвалідності. 17.07.2014р. безстроково встановлено 60% втрати професійної працездатності з тією ж групою інвалідності (а.с. 14,15,16,17).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , керувався статтею 237-1 КЗпП України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, та не погоджується із доводами відповідача щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку, причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала його праця на підприємстві відповідача, що підтверджено актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 08 травня 2013 року (а.с.12-13).

Як встановлено судом, на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював 15 років 11 місяців, з 12.05.1998р. по 12.07.2013р. на посаді підземного прохідника, а в сього, його стаж в умовах впливу шкідливих факторів становить 21 рік, що підтверджено актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 08 травня 2013 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, зокрема і з вини відповідача на підприємстві якого ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів зі стажу в 21 рік, пропрацював майже 16 років, і за цей час відповідачем не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими на виробництві професійними захворюваннями.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача з 12.05.1998р. по 12.07.2013р. а всього 15 років 11 місяців, що з 11 липня 2013 року ОСОБА_1 встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, а з 17.07.2014 вже безстроково встановлено 60% втрати професійної працездатності з тією ж групою інвалідності, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, незворотність негативних наслідків, спричинених отриманими професійними захворюваннями, ступінь втрати професійної працездатності -60% та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, характер немайнових витрат вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 60 000,00 грн. до 90 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивачаз 60 000 грн. до 90 000 грн.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.5 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Рішення суду підлягає зміні, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, в частині збільшення суми стягнутого з відповідача на користь держави судового збору відповідно до збільшеної суми моральної шкоди

З відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, з 704,80 грн. до 900 грн., що становить 1% від суми моральної шкоди, збільшеної судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Фляги Володимира Григоровича, задовольнити частково, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року в частині розміру моральної шкоди і стягнутого судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат`на користь ОСОБА_1 з 60 000 (шістдесяти тисяч) грн. до 90 000 (дев`яноста тисяч) грн. та збільшити суму судового збору стягнутого з відповідача на користь держави, з 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) до 900 (дев`ятисот) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: