Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Брагіній І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,заінтересовані особи: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

В обгрунтування своїх вимог зазначала, що з ОСОБА_2 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2007 р.по 20.09.2017 р.,сторони є батьками двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ,2007 р.н.,та ОСОБА_4 ,2013 р.н.

Після розірвання шлюбу сторони продовжують спільно проживати за адресою АДРЕСА_1 .

За вказаним місцем проживання ОСОБА_2 систематично вчиняє домашнє насильство відносно заявника, що полягає в скоєнні сварок, висловлюється образливими словами, погрозами, вживає наркотичні засоби, застосовує фізичне насилля, що негативним чином впливає на психічний та фізичний стан заявника та дітей,у присутності яких відбуваються прояви насилля з боку ОСОБА_2 .

Відносно кривдника 10.11.2019 р.працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис,зобов`язано залишити місце проживання та заборонено перебувати в місці проживання постраждалої особи.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 систематично вчиняє фізичне, психологічне насильство відносно заявниці,погрожує розправою,що призводить до страждань заявника та дітей,погіршилась якість їх життя,заявник просить суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 терміном на 6 місяців:заборонити перебування в місці спільного проживання (перебування) з заявницею ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_2 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала заяву та пояснила,що житлове приміщення за АДРЕСА_2 ,де сторони проживають спільно з дітьми,є власністю матері її колишнього чоловіка,наразі вони користуються окремими кімнатами.Після розлучення ОСОБА_2 не залишає її у спокою,застосовує до неї та дітей фізичне насилля,ображає лайкою,на її думку,вживає наркотичні засоби,під впливом яких поводиться агресивно та неадекватно.Під час конфлікту 10.11.2019 р.вона була вимушена викликати поліцію,оскільки ОСОБА_2 розкидав хатні речі,вдарив її батька,якого вона покликала на захист,поліцією був виданий заборонний припис терміном до 20.11.2019 р.,протягом якого ОСОБА_2 мешкав окремо.Після його повернення у місце спільного проживання 24.11.2019 р.конфліктів між ними не було.Заявник боїться агресії з боку ОСОБА_2 як відносно себе,так і щодо їх спільниї дітей,з урахуванням чого просить заяву задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечував з посиланням на те,що між ним та колишньою дружиною існують неприязні відносини та виникають конфлікти,проте дійсною їх причиною є невирішене питання щодо подальшого проживання його колишньої дружини у квартирі,яка є власністю його матері,через що ані він,ані ОСОБА_1 не можуть влаштувати кожен своє особисте життя.Він має постійне місце роботи,де користується повагою,не вживає жодних заборонених речовин,з заявницею практично не спілкується,до дітей ставиться належним чином,сплачує аліменти,несе усі витрати по оплаті за квартиру,де вони наразі мешкають,іншого житла не має.Вважає,що дійсною причиною звернення його колишньої дружини до суду є конфліктна ситуація з приводу житлового питання.

Судом з матеріалів справи встановлено, щоОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають разом з дітьми за адресою АДРЕСА_2 ,шлюб між ними розірвано 20.09.2017 р.

10.11.2019 р.відносно ОСОБА_2 був виданий терміновий заборонний припис серія НОМЕР_1 строком до 20.11.2019 р.у зв`чзку з скоєнням ним домашьного насильства ,а саме 09.11.2019 р. ОСОБА_2 стосовно колишньої дружини ОСОБА_1 нецензурно лаявся та виганяв з місця мешкання,та вжито наступні заходи:зобов`язано залишити місце проживання та заборонено перебувати в місці проживання постраждалої особи.

З пояснень учасників справи суд встановив,що зазначений припис ОСОБА_2 виконав,повернувся до місця мешкання за адресою АДРЕСА_2 24.11.2019 р.

Звертаючись з цією заявою до суду 15.11.2019 р. ОСОБА_1 зазначила,що ОСОБА_2 підпадає під ознаку кривдника відповідно до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству",проте суд не погоджується з її доводами з наступних підстав.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частинами 2, 3 статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 цього ж Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків-це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Докази,надані заявником в обгрунування заявлених вимог,та дослідженні в судовому засіданні,а саме: терміновий заборонний припис від 10.11.2019 р.,не вказує на вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» від 11.11.2001 №2789-I,насильство в сім`ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї по відношенню до іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному та психічному здоров`ю.

Домашнє насильство означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні. (ст.3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами).

Пояснення заявника та заінтересованої осмоби як колишнього подружжя вказують про наявність тривалого конфлікту між ними,підґрунтям якого є невирішене питання спільного проживання у квартирі,яка є власністю матері ОСОБА_2 ,але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 вчинив по відношенню до заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

З показань свідка ОСОБА_6 суд встановив,що 09.11.2019 р.на прохання ОСОБА_1 вона приїхала додому до останньої,яка мешкає в одній квартирі з колишнім чоловіком,на той момент у квартирі були і батьки заявниці,між ними та ОСОБА_2 відбувався конфлікт,вгамувати який викликали поліцію. Особисто свідок була очевидцем сварки між заявницею та її колишнім чоловіком напередодні на вулиці,де ОСОБА_2 на адресу дружини нецензурно лаявся та їх захистили перехожі,про інші випадки насильства з боку ОСОБА_2 відносно заявниці свідку відомо з її слів.

Разом з тим,жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 інших дій,ніж зафіксовані у приписі від 10.11.2019 р.не надано,зокрема,щодо спільних дітей подружжя,як пояснила сама заявниця,вона не зверталась ані до органів поліції,ані до органів опіки з заявами про прояви насильства з боку колишнього чоловіка щодо неї та дітей,таки випадки до 10.11.2019 р.не фіксувались.

Крім того, між сторонами існує спір щодо подальшого спільного проживання у квартирі,де вони наразі мешкають, яка є власністю матері ОСОБА_2 та його постійним місцем проживання.

Беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявниця до суду не надала, а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявниці та малолітніх дітей у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає.

На підставі ст.12,13,76,81,141,258,259,265,350-6,353,355 ЦПК України,суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко