КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/7473/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В :

13 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила, стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 вересня 2011 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис - №2441.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу у сторін народилася дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи, що позивач на утримання дитини витрачає в середньому 8 000 грн., щомісячно, при цьому, відповідач має заробітну плату у розмірі 20 000 - 25 000 грн., має у власності три квартири, з яких може отримувати додатковий дохід, а також придбав нещодавно у власність автомобіль, при цьому 2 000 грн., що надає щомісяця ОСОБА_2 на утримання доньки, є недостатніми.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог позову - відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що відповідач має фіксований дохід, а також має на утриманні вагітну жінку, при цьому, у судовому засіданні пояснив, що його заробітна плата складає 10 000 грн.

Відтак, суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був укладений 02 вересня 2011 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї , актовий запис - № 2441 ( а.с. 9 т. 1 ).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 8 т. 1 ).

Спільна дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що не оспорюється сторонами.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач добровільно сплачує ОСОБА_1 грошові кошти на утримання доньки у розмірі 2 000 - 2 200 грн. ( а.с. 186-188, 190-192 т. 1 ).

Відповідності до довідки №110/к від 31 жовтня 2018 року, що видана Приватним акціонерним товариством «Київський вітамінний завод», ОСОБА_2 працює в Акціонерному товаристві «Київський вітамінний завод» та займає посаду менеджера з персоналу відділу з управління персоналом з 03 травня 2018 року по теперішній час ( а.с. 140 ).

Як вбачається з наданих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб ОСОБА_2 нарахована, зокрема, в 2 кварталі 2018 року заробітна плата Акціонерним товариством «Київський вітамінний завод» в розмірі 29 766 грн. ( а.с. 106 т. 1 ).

Відтак, заробітна плата ОСОБА_2 , враховуючи те, що він працевлаштований з 03 травня 2018 року та йому в даному кварталі була нарахована заробітна плата за травень та червень, приблизно становить 14 883 ( 29 766 : 2 ) грн. в місяць.

Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач отримує заробітної плати в меншому розмірі матеріали справи не місять.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 12 жовтня 2012 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в рівних долях ( а.с. 141, 142 т. 1 ).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_2 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 ( а.с. 143, 144, 145 т. 1 ).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 1997 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в рівних долях ( а.с. 147 т. 1 ).

Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7 в зазначеній квартирі проживає він з своєю сім`єю, після смерті батьків.

Він житлом володіє разом з ОСОБА_4 , а після смерті останньої її частку успадкував ОСОБА_2 ( а.с. 148 т. 1 ).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_4 ( а.с. 150, 152 т. 1 ).

10 січня 2018 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_8 , після укладення шлюбу, прізвище дружини - ОСОБА_9 ( а.с. 154 т. 1 ).

15 лютого 2018 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укладено договір дарування грошових коштів, відповідно до якого, остання отримала в дар на весілля для придбання автомобіля грошові кошти в розмірі 300 000 грн. ( а.с. 153 )

11 квітня 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль Nissan Qashqai, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ( а.с. 98 т .1 ).

ОСОБА_11 - дружина платника аліментів, станом на 31 жовтня 2018 року перебувала на 36 тижні вагітності, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» №1108 ( а.с. 155 т. 1 ).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення з приводу заявлених вимог, обґрунтовано прийшов до переконання про необхідність стягнення із відповідача аліментів.

Проте, щодо визначення способу стягнення аліментів, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції, на переконання апеляційного суду, помилково визначений спосіб стягнення аліментів у частці від заробітку ( доходу ) платника аліментів, оскільки, позивач просила відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України визначити його в твердій грошовій сумі.

Відтак, задовольняючи позовні вимоги частково та визначаючи спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку місцевий суд порушив положення ст. 13 ЦПК України та положень ч. 3 ст. 181 СК України.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення в частині визначення способу стягнення аліментів, не дотримавшись вказаних положень.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування зазначених норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні, на переконання суду другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Відтак, рішення місцевого суду підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 376 ЦПК Українита ухвалення нового про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн. відповідно до положень ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України.

При визначенні розміру аліментів, апеляційним судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини на утримання якої стягуються аліменти, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів вагітної дружини, наявність на праві власності у платника аліментів майна, у тому числі рухомого та нерухомого.

Доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 47-51 т. 2 ), зокрема, про те, що він отримує заробітну плату в розмірі 10 000 грн. на місяць, має на утриманні дружину та малолітню дитину, він звернувся до роботодавця із власною заявою про добровільне відрахування ј частини свого доходу з заробітної плати, із врахуванням викладеного, з точки зору суду другої інстанції не є правовою підставою для залишення рішення без змін.

При цьому, апеляційний суд відповідно до положень ст. 127 ЦПК України вважає за необхідне продовжити ОСОБА_2 строк для його подачі, визначений ухвалою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року ( а.с. 43-44 т. 2 ), оскільки він не мав можливості його ( відзив ) своєчасно подати ( а.с. 46 т. 2 ).

Згідно положень ст. 4 Закону України«Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 762 ( 1 762 х 0,4 + 1 762 х 0,4 : 100 х 150 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн., щомісячно, починаючи з 13 червня 2018 року та до повноліття дитини .

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 762 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко