Ухвала

20 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 462/7049/18
провадження № 61-16191ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна.

Позов мотивований, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом осіб рядового складу на посаді механіка-лінійного наглядача відділення телекомунікаційних систем центру телекомунікацій інформаційно-телекомунікаційного вузла зв`язку у військовому званні старшого солдата військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 червня 2017 року № 21-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 липня 2017 року № 127 ОСОБА_1 виключена із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Личаківсько-Залізничного об`єднаного районного військового комісаріату м. Львова.

10 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 щодо проведення із нею розрахунків за неотримане речове майно під час проходження військової служби та виплату грошової компенсації у зв`язку із звільненням із військової служби.

08 грудня 2017 року військовою частиною НОМЕР_1 перераховано кошти для виплати грошової компенсації звільненим військовослужбовцям, у тому числі і ОСОБА_1

08 грудня 2017 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 08 грудня 2017 року № 241, пунктом 6 якого передбачалася виплата відповідачу компенсації за неотримане речове майно у сумі 34 257,33 грн.

Враховуючи те, що, ОСОБА_1 звільнено із військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, вона не мала права на отримання грошової компенсації замість неотриманого речового майна.

З огляду на наведене, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь 34 257,33 грн на відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року позов Військової частини НОМЕР_1 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 34 257,33 грн на відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 червня 2019 року апеляційну представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна відмовлено. Вирішення питання розподілу судових витрат.

У листопаді 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2019 року необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення 34 257,33 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи те, що оскаржуване судове рішення прийняте у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак