ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц-819/1037/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарПісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського судуХерсонської області у складі судді Хайдарової І.О. від 22 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 20416 грн. на відшкодування фактичних витрат понесених на відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди та стягнути всі судові витрати.

Позовні вимоги мотивував тим, що 13 січня 2017 року о 20-10 год. по Бериславському шосе, 17 в місті Херсоні ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом FORD Granada, не обрав безпечну швидкість руху, не дотримався необхідної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із належним йому автомобілем DAEWOO SENS, державний номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту після його пошкодження складає 20416 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз», до якої він звернувся із заявою про страхове відшкодування, однак страхове відшкодування або повідомлення про відмову у виплаті ним не отримано. У зв`язку із цим він просив задовольнити вказані вимоги та стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в сумі 20416 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до нього відмовити. Зазначає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на випадок виникнення деліктного зобов`язання, страховик бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Тому вважає, що обов`язок відшкодування позивачу матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у межах страхового відшкодування покладається саме на ПрАТ «Європейський страховий союз».

У відзиві на апеляційну скаргуОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Вказує на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання незалежно від того чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Крім того, вказує, що відповідно до постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року права потерпілої особи на відшкодування збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди, а висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року, на яку посилається апелянт, не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до його постановлення. Також апелянт вказує і на те, що відповідачем не надано доказів укладення договору цивільно-правової відповідальності з ПрАТ «Європейський страховий союз».

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 28 лютого 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 13 січня 2017 року о 20-10 год. по Бериславському шосе, 17 в місті Херсоні, керуючи транспортним засобом FORD Granada державний номер НОМЕР_2 , не обрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із належним ОСОБА_2 автомобілем DAEWOO SENS, державний номер НОМЕР_1 та пошкодив транспортний засіб останнього.

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ9024346, страховик - ПрАТ «Європейський Страховий Союз», який діяв на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується копією витягу з Центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №80/1-17 від 02 лютого 2017 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу DAЕWOO SENS державний номер НОМЕР_1 становить 21127,65 гривень, вартість матеріального збитку становить 18734,36 гривні.

Як вбачається з рахунку №25 для проведення ремонтно-відновлювальних робіт від 06 лютого 2017 року, акту виконаних робіт від 17 лютого 2017 року., та квитанції від 17 лютого 2017 року, позивачем фактично було витрачено на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу 20416 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами матеріального права, якими врегульовано, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Проте повністю з таким висновком колегія суддів погодитись не може.

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди, завданої внаслідок зіткнення транспортних засобів в розмірі 20416 гривень, шо підтверджено експертним дослідженням, наявним у матеріалах справи, з урахуванням зменшення позивачем позовних вимог.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань, що мають місце в цій справі, допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Так до сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст.6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.3 ст.20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Постановою Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності; (стаття 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У зазначеній Постанові окремо вказано «щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду». Так, Постанова містить норми ст. 1194 ЦК України, згідно з якими зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках передбачений у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

За таких умов, діюче законодавство України ( в тому числі і практика Верховного суду) передбачає настання відповідальності у відповідача перед позивачем тільки у разі, якщо страхова виплата є нижчою за розмір нанесеної шкоди.

Тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з доводами апелянта, який заперечував проти відшкодування потерпілому заподіяної ним шкоди, оскільки вважав, що саме на ПрАТ «Європейський страховий союз», як страховика винної у ДТП особи, покладений відповідний обов`язок відшкодування заподіяної шкоди у межах суми страхового відшкодування.

Доводи, викладені у відзиві позивача, про те, що він звертався за відшкодуванням йому страхового відшкодування до ПрАТ «Європейський страховий союз», але те йому не відповіло на звернення не можуть бути підставою для покладення відповідальності на відповідача, як на особу, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність.

З оголошення, що міститься на офіційному сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України вбачається, що Моторне (транспортне) страхове бюро України проводило врегулювання страхових випадків за зобов`язаннями Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз». Відшкодування за невиконаними зобов`язаннями страховика відбувалося в межах залишку коштів страховика у фондах Моторного (транспортного) страхового бюро України та згідно пункту 3 Порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах шляхом врегулювання страхових випадків. Прийом документів потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах за зобов`язаннями страхової компанії «Європейський страховий союз» здійснювався в період з 1 грудня 2017 року до 28 лютого 2018 року.

Пунктом 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її недостатності коштів та майна страховика - учасника Моторного (транспортного) страхового бюро України, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, відшкодувати шкоду, спричинену особою, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, повинен страховик, а у випадках передбачених статтею 41 Закону - Моторне (транспортне) страхове бюро України. Стягнення із відповідача на користь позивача коштів на відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страхувальника суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий Союз" не перебуває в процесі припинення.

Таким чином, ОСОБА_2 належить право вимагати страхову виплату від Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», яка не знаходилась в стані припинення на час звернення позивача до суду, а у випадку неотримання відшкодування - право подати до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву на виплату відшкодування, як потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді за зобов`язаннями страхової компанії "Європейський Страховий Союз" по договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що Постанова Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до його постановлення не ґрунтуються на законі, оскільки постанови Великої Палати Верховного Суду не є законом чи іншим нормативно-правовим актом, ці постанови містять висновки щодо норм права з метою забезпечення однакового їх застосування при вирішенні справ.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обстави суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 травня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис П.Я Ігнатенко

З оригіналом згідно.

Повний текст постанови складений 20 червня 2019 року.

Копія постанови оформлена 21 червня 2019.

Постанова набрала законної сили 20 червня 2019 року.

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар Т.І. Пісоцька