Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 638/17747/15-ц

провадження № 61-34367св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»,

третя особа - заступник директора ДП «НЕК «Укренерго» - директор відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Бінд Вячеслав Євгенович ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа: заступник директора ДП «НЕК «Укренерго» - директор відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» Бінд В. Є.про визнання наказу Північної ЕС від 25 червня 2015 року №243 - К недійсним у частині визначення строку, скасування наказу про звільнення від 25 вересня 2015 року №382 - К, поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він працював в Північній ЕС з 24 жовтня 2001 року на посаді юрисконсульта 2 категорії юридичної групи, а з 10 травня 2002 року на посаді начальника юридичного відділу. 9 липня 2014 року у зв`язку зі створенням відділу правового супроводження загальних питань та майнових відносин його було переведено на посаду заступника начальника цього відділу. 25 червня 2015 року його було переведено на посаду начальника відділу майнових відносин строком на 3 місяці. 25 вересня 2015 року він був звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Вважає таке звільнення незаконним, оскільки його робота мала постійний характер та була основною, він бажав продовжувати трудові відносини з адміністрацією на посаді начальника відділу майнових відносин безстроково.

У зв`язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати наказ Північної ЕС від 25 червня 2015 року № 243 - К недійсним у частині встановлення строку трудового договору і вважати його укладеним на невизначений строк. Поновити його на посаді начальника відділу майнових відносин Північної ЕС з моменту звільнення 25 вересня 2015 року. Скасувати наказ про звільнення від 25 вересня 2015 року № 382 - К. Скасувати запис в трудовій книжці НОМЕР_1 за № 20 від 25 вересня 2015 року. Стягнути з Північної ЕС на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, що складає 342 робочих дні, в сумі 189 160, 20 грн. Допустити негайне виконання рішення суду в частині його поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів про відмову в задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що звільнення позивача на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, відбулось із додержанням вимог діючого законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2017 року, у якій заявник просив скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 638/17747/15-ц з Дзержинського районного суду м. Харкова.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу № 638/17747/15-ц передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили у повному обсязі і не надали належної оцінки усім доказам у їх сукупності, а відтак дійшли до висновків, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема заявник у касаційній скарзі посилався на те, що заяву про переведення його на посаду начальника відділу майнових відносин з 25 червня 2015 року строком на три місяці він підписав під тиском та на те, що його робота на посаді начальника відділу майнових відносин за своїм характером є постійною.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, посилаючись на те, щопідстав для скасування судових рішень немає, оскільки суди дійшли правильних висновків. Крім того, вважає всі наведені в касаційній скарзі доводи необґрунтованими та такими, що зводяться лише до незгоди із судовим рішенням.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 24 жовтня 2001 року працював в Північній ЕС на посаді юрисконсульта 2 категорії юридичної групи, а з 10 травня 2002 року на посаді начальника юридичного відділу (а.с.6).

Наказом Північної електроенергетичної системи від 9 листопада 2007 року № 489 «Про підвищення відповідальності керівників за підбір кадрів» установлено, що, особи, які є кандидатами на керівні посади Північної електроенергетичної системи, проходять в обов`язковому порядку співбесіди з відповідними керівниками ДП «НЕК «Укренерго», кандидати на посади начальників служб і відділів МЕМ проходять в обов`язковому порядку співбесіди з відповідними керівниками Північної ЕС .

9 липня 2014 року позивач написав заяву на ім`я директора Північної ЕС про переведення його на посаду заступника начальника відділу правового супроводження загальних питань та майнових відносин з 9 липня 2014 року. На підставі його заяви був виданий наказ (розпорядження) про переведення на іншу роботу від 9 липня 2014 року № 164 - К (а.с.30).

Відповідно до п. п. 1.2. п. 1, п. п. 6.1.2. п. 6 положення про відокремлений підрозділ «Північна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», затвердженого виконуючим обов`язки директора ДП «НЕК «Укренерго» Касічем Ю. П. 27 квітня 2015 року, північна електроенергетична система є відокремленим підрозділом державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» і створена відповідно до наказу Міністерства енергетики України від 2 липня 1998 року № 107 «Про створення відособлених структурних одиниць державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго». Заступники керівника, головний диспетчер, головний інженер, головний бухгалтер та їхні заступники, начальник структурних підрозділів Північної ЕС призначаються на посади наказом керівника Північної ЕС за погодженням з ДП «НЕК «Укренерго» та звільняються з роботи керівником Північної ЕС згідно з чинним законодавством України.

Наказом заступника директора державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Ільєнко Ю. І. від 25 травня 2015 року № 130 «Про запровадження штатного розпису та скорочення штату працівників Північної ЕС » у зв`язку із запровадженням з 15 квітня 2015 року наказом Північної ЕС від 14 квітня 2015 року № 96 нової організаційної структури, змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату, з метою приведення штатного розпису у відповідність до затвердженої структури наказано з 2 червня 2015 року запровадити затверджений директором ДП «НЕК «Укренерго» штатний розпис Північної ЕС .

Начальнику ВКіСП Луньовій Н. Л. наказано попередити письмово працівників, посади яких скорочуються, про наступне вивільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату згідно з додатком до цього наказу (а.с.21).

26 травня 2015 року за № 2082/01 - 41 на адресу в. о. директора ДП «НЕК «Укренерго» Касіча Ю. П. направлений лист, в якому заступник директора ДП «НЕК «Укренерго» - директор Північної ЕС Ільєнко Ю. І. просить погодити призначення на посаду начальника відділу майнових відносин відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» ОСОБА_1 , заступника начальника відділу правового супроводження загальних питань і майнових відносин відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (а.с.22).

Від виконуючого обов`язки директора ДП «НЕК «Укренерго» Касіча Ю. П. на адресу заступника директора ДП «НЕК «Укренерго» - директора відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» Ільєнка Ю. І. надійшов лист «Про погодження призначення на посаду» від 23 червня 2015 року № 01/01 - 7 - 2/7107, в якому погоджується призначення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу майнових відносин відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» строком на 3 місяці (а.с.23).

25 червня 2015 року ОСОБА_1 особисто під розпис було вручено попередження про припинення трудового договору у зв`язку зі скороченням штату підприємства, в якому зазначається, що у зв`язку зі скороченням штату на підставі наказу Північної EC від 25 травня 2015 року № 130, посада, яку ОСОБА_1 обіймає, підлягає скороченню (а.с.24).

Згідно з наказом ДП «НЕК «Укренерго» від 12 жовтня 2007 року № 404 - К призначення на керівні посади потребує погодження з ДП «НЕК «Укренерго». 26 травня 2015 року на адресу ДП «НЕК «Укренерго» направлено лист № 2082/01 - 41 про погодження його кандидатури на посаду начальника відділу майнових відносин.

29 травня 2015 року ОСОБА_1 було написано заяву про переведення з 2 червня 2015 року на посаду начальника відділу майнових відносин. Листом ДП «НЕК «Укренерго» № 01/01 - 7 - 2/7107 від 23 червня 2015 року його призначення на посаду начальника відділу майнових відносин погоджено строком на 3 місяці. У разі його відмови на переведення на вищезазначену посаду строком на 3 місяці, як зазначено у листі, йому було доведено до відома, що після закінчення двохмісячного терміну з дня отримання ним цього попередження трудовий договір з ним може бути припинено у зв`язку зі скороченням штату відповідно до статті 49 - 2 КЗпП за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. 24 серпня 2015 року ОСОБА_1 було ознайомлено з переліком вакантних посад.

25 червня 2015 року ОСОБА_1 особисто написав заяву про переведення його на посаду начальника відділу майнових відносин з 25 червня 2015 року строком на три місяці (а.с.26).

25 червня 2015 року був виданий наказ (розпорядження) про переведення на іншу роботу ОСОБА_1 відповідно до його заяви від 25 червня 2015 року.

Наказом № 382 - К (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) звільнено 25 вересня 2015 року ОСОБА_1 - начальника відділу майнових відносин у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України з виплатою компенсації за 30 к/дн. відпустки (а.с.28).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За пунктом 2 частини 1 статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

За частиною 2 статті 23 Кодексу законів про працю України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23 КЗпП України).

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, суди зобов`язані з`ясувати, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу посаду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що оскільки трудові відносини після закінчення строку дії трудового договору припинили своє фактичне існування, ніхто із сторін їх не продовжив (позивач перестав виходити на роботу, а відповідач бажав припинення, що підтверджено відповідним наказом про звільнення), тому відповідач правомірно звільнив ОСОБА_1 з посади начальника відділу майнових відносин на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України (у зв`язку із закінченням строку трудового договору).

Доводи позивачки у касаційній скарзі щодо твердження, що його змусили до написання заяви про переведення на посаду начальника відділу майнових відносин строком на три місяці, як встановлено судами, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не підтвердилися жодними доказами.

Оскільки, як вбачається з установлених судами попередніх інстанцій обставин справи, сторони домовилися, що позивач буде призначений на посаду начальника відділу майнових відносин строком на три місяці. Підставою припинення трудового договору із ОСОБА_1 було саме закінчення строку його дії, а не інші підстави. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що за згодою сторін трудовий договір продовжений або укладений на новий строк, тому судами попередніх інстанцій обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 6 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. П. Штелик