Номер провадження 2/754/7151/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем останнім часом однією сім?єю не проживають, оскільки втратили почуття один до одного, у них постійно виникають сварки, непорозуміння, шлюб існує формально. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач на даний час не надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини.

У судовому засіданні позивачка підтримала позов повністю, просила його задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у примусовому порядку, але при цьому зазначив, що не погоджується із розміром аліментів, що зазначений позивачкою, оскільки вважає це занадто великим розміром. Просить позов задовольнити частково, розірвати шлюб між сторонами та стягнути з нього аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 жовтня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2129, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

У період перебування у шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення .

З урахуванням вищевикладеного та встановлених обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження сім?ї та поновлення шлюбних відносин неможливо.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На даний час малолітня дитина знаходиться на утриманні матері, яка офіційно не працює, доходу не має, що підтверджується трудовою книжкою.

Відповідач на даний час працює, отримує дохід, середній розмір якого становить 20530, 00 грн., що підтверджується відповідною довідкою.

Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1)стан здоров?я та матеріальне становище дитини;

2)стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4)інші обставини, що мають істотне значення.

Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що малолітня ОСОБА_4 знаходиться на утриманні своєї матері, у добровільному порядку батько дитини не надає матеріальну допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан матері, на утриманні якої перебуває дитина, той факт, що позивачка не працює, доходу не має, а також батька, матеріальний стан якого дозволяє надавати матеріальну допомогу, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки.

Що стосується визначення розміру аліментів, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач офіційно працює, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 20530 00 грн.

З наведеного вище вбачається, що у разі стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частини, то сума, що належить до сплати позивачці, буде становити 6775, 00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений з 01 грудня 2019 року у розмірі 2218, 00 грн.

З урахуванням викладеного вище, вимог діючого законодавства, встановлених по справі обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивачка підлягають стягненню аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Саме такий розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та достатнім для забезпечення всіх потреб дитини на даний час.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн. (за позовними вимогами про стягнення аліментів), а також з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн. (за позовними вимогами про розірвання шлюбу).

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 84, 110, 112, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 21 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2129, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2019 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлений 26 листопада 2019 року.

Суддя О.В.Лісовська