ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року

м. Черкаси

справа 753/20010/18 провадження № 22-ц/793/799/19

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

головуючого: Василенко Л.І.

суддів: Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;

відповідач - ОСОБА_3 .

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2019 року (постановлену в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області 01 квітня 2019 року суддею Гудзенко В.Л.) про накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про розірвання попереднього договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

16 жовтня 2018 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи через представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , звернулася в суд з позовом про розірвання попереднього договору від 09 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Загвоздіною А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 341; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 1/2 заборгованості за попереднім договором у розмірі 30 000 доларів США, що еквівалентно згідно офіційному курсу НБУ станом на день подачі позову до суду 851 400 грн. та 3% річних в сумі 18 521 грн.; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 1/2 заборгованості за попереднім договором у розмірі 30 000 доларів США, що еквівалентно згідно офіційному курсу НБУ станом на день подачі позову до суду 851 400 грн. та 3% річних в сумі 18 521 грн.; стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 і ОСОБА_10 судового збору в розмірі 17 620 грн., пропорційно по 8 810 грн. на кожного позивача.

Позовну заяву мотивовано тим, що 09 серпня 2016 року між сторонами було укладено попередній договір, у відповідності до якого сторони зобов`язалися у строк до 25 лютого 2017 року укласти договори купівлі-продажу (основні договори), згідно яких відповідач передає у власність позивачів, а ті набувають у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами; земельну ділянку загальною площею 0,0626 га. (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 ) та земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га (цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 на умовах, встановлених попереднім договором.

Разом з позовною заявою позивачами подано заяву про забезпечення позову в якій вони просять суд з метою забезпечення позову накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 та заборонити вчиняти будь-які дії щодо вищезгаданого майна.

Заява мотивована тим, що 09 серпня 2016 року між позивачами ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, відповідно до якого між ними виникли певні зобов`язання. За порушення зобов`язань за спірним договором із відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 підлягає стягненню 1/2 суми заборгованості, що становить 30 000 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на день подачі позову становить 851 400 грн. та на користь ОСОБА_10 1/2 суми заборгованості, що становить 30 000 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на день подачі позову становить 851 400 грн. та 3 % річних, що становить 37 043 грн. Вільне розпорядження на свій розсуд відповідачем своїм майном може призвести до його реалізації і в майбутньому утруднить та зумовить неможливість виконання рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2019 року заяву ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 та заборонено вчиняти будь-які дії щодо вищезгаданого майна.

Ухвала мотивована тим, що між сторонами існує цивільно-правовий спір з приводу стягнення коштів за не виконання попереднього договору. В матеріалах справи, наявна копія попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки та копія розписки, складеної 08 квітня 2016 року, згідно яких ОСОБА_3 отримав від позивача Мордехай Двір грошові кошти в сумі 30 000 доларів США в рахунок продажу будинку та ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, позивачем додано до заяви про забезпечення позову доказ про належність будинку АДРЕСА_1 відповідачу на праві власності, а тому зважаючи на вище наведені фактичні обставини справи, та виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення, як обґрунтована.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 25 квітня 2019 року, ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм матеріального права та недотримання норм процесуального права просив скасувати ухвалу та постановити нову якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не оцінив обґрунтованості доводів заявників, щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просили застосувати позивачі, позовним вимогам. За його переконанням, не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявників. Суд не мотивував, яким чином імовірне рішення суду про задоволення позовних вимог про розірвання попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок та стягнення суми впливатиме на права та обов`язки позивачів щодо вказаного житлового будинку.

При цьому, наявність самого по собі позову про розірвання попереднього договору та стягнення суми в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони користуватися або розпоряджатись нерухомим майном законному власнику, а також обмежує права та інтереси інших осіб - як то спадкоємців ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з огляду на те, що право власності ОСОБА_3 на цей житловий будинок також оспорюється і є предметом спору в інших судових процесах.

Вважає помилковим висновок про співмірність обсягу позовних вимог про розірвання попереднього договору та стягнення суми, яким заборонено вчиняти будь-які дії щодо вищезгаданого майна, оскільки в разі задоволення позову та розірвання згаданого договору позивачі перестають бути пріоритетними потенційними покупцями на вищезгадане майно, однак при наявності забезпечення позову у вигляді арешту за цим договором, фактично власник обмежений у праві розпоряджатись своїм майном.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2019 року.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 05 червня 2019 року з повідомленням учасників справи про її розгляд.

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 - 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до ч. 2 приведеної статті суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Водночас вони є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 звернулися до суду з позовом про розірвання попереднього договору від 09 серпня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у відповідності до якого сторони зобов`язалися у строк до 25 лютого 2017 року укласти договори купівлі-продажу (основні договори), згідно яких відповідач передає у власність позивачів, а ті набувають у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами; земельну ділянку загальною площею 0,0626 га. (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 ) та земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га (цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 на умовах, встановлених переднім договором.

Просили стягнути на їхню користь по 1/2 заборгованості за попереднім договором у розмірі 30 000 доларів США, що еквівалентно згідно офіційному курсу НБУ станом на день подачі позову до суду 851 400 грн. та 3% річних в сумі 18 521 грн. на користь кожного.

В підтвердження заявлених вимог до позовної заяви долучено копію нотаріально посвідченого попереднього договору від 09.08.2016 та дві розписки датовані 04.04.2016 та 08.04.2016 про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_9 у сукупності 30 000 доларів США.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.08.2009 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.08.2009 ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.19, 22).

Апеляційний суд вважає, що відповідач, як власник будинку, що став предметом оспорюваного договору, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що між сторонами існує цивільно-правовий спір з приводу стягнення коштів за невиконання попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, ціну позову - 60 000 доларів США, що еквівалентно 1 702 800 грн. та 37 043 грн. (3 % річних) апеляційний суд вважає, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та заборона вчиняти будь-які дії щодо даного майна, яке належить на праві власності відповідачу є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Крім того, незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову, а відтак суд дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний позивачами вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

Таким чином, позивачами, при поданні вказаної заяви наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії відповідає вимогам закону.

В свою чергу доводи апеляційної скарги щодо відсутності фактів можливого ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд не оцінив обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів, що у позивачів відсутні підстави для розірвання попереднього договору та стягнення коштів на підставах, зазначених у позові, а також те що дана заборона порушує права інших осіб, зокрема спадкоємців ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ці обставини підлягають з`ясуванню і оцінці при розгляді справи по суті.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст складено 18 червня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: О.В. Карпенко

Т.Л.Фетісова