ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11178/17

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1447/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

секретарі: Герасименко Ю.О., Кривопиша Я.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частину спільного майна та визнання права власності, повний текст виготовлено 07.05.2018 р.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю, а саме: 1/4 частиною квартири АДРЕСА_1 та вселити її в дану квартиру.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що дана частина квартири належить їй на підставі рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 червня 2016 року у справі №750/649/16-ц. Право власності на дану частину квартири підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 квітня 2017 року та з цього моменту вона набула право власності на це майно згідно ст.363 ЦК України. 04 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась з проханням до ОСОБА_1 допустити її в квартиру для можливості вільного користування своєю власністю, однак відповідач в квартиру її не допустив. Зазначає, що вона неодноразово намагалась потрапити до квартири, намагалась домовитись з відповідачем, дзвонила у двері, проте відповідач відмовлявся допустити її в квартиру. ОСОБА_2 звернулась з заявою до ЧВ ГУНП України з заявою про порушення її прав і перевіркою було встановлено факт перешкоджання ОСОБА_3 позивачу в користуванні квартирою, рекомендовано звернутись до ДВС для виконання рішення суду.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 в якому просив припинити права власності ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності, зі стягненням відповідної грошової компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 88971 грн та визнати право власності на цю частину квартири за ОСОБА_1 .

Зустрічний позов мотивовано тим, що частка позивачки є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне користування нею неможливе, таке припинення не завдасть істотної шкоди ОСОБА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю, а саме: 1/4 частиною квартири АДРЕСА_1 , вселено ОСОБА_2 в дану квартиру та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1280 грн. у відшкодування сплаченого судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частину спільного майна та визнання права власності відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що право позивача на спірну квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а створення відповідачем перешкод в користуванні квартирою підтверджені поясненнями позивача та матеріалами справи. В задоволенні зустрічного позову відмовлено з тих мотивів, що частку майна в 1/4 не можна вважати незначною та ОСОБА_2 на виплату компенсації не погоджується.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати і постановити нове рішення - відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити його зустрічний позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що помилковим є висновок суду, що він чинить перешкоди ОСОБА_2 в доступі до квартири, оскільки вона до нього жодного разу не зверталась з питанням доступу до квартири, або надання ключів, також вони не є членами однієї сім`ї, перебувають в неприязних відносинах. З тексту висновку Чернігівського відділу поліції про результати перевірки не вбачається, що порушені права ОСОБА_2 та що ОСОБА_1 опитували, а відразу дали відповідь.

Також особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що позивачка не бере участі в утриманні житла.

Крім того зазначає, що судом не надано оцінки висновку експерта №С-413 в якому зазначено, що з технічної точки зору виділити в натурі належну ОСОБА_2 1/4 частину квартири неможливо, тому невірний є висновок суду, що частка позивачки є значною.

Від ОСОБА_2 12.02.2018 р. надійшов відзив на зустрічний позов, в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначала, що судом вірно встановлено порушення відповідачем за первісним позовом права позивача за первісним позовом відповідно до ст.319 ЦК України вільно володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном. Щодо ненадання судом оцінки висновку експерта зазначає, що жодна із сторін за поділом майна в натурі до суду не зверталась, тому судом вірно зазначено, що згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Також вважає, що правильним є висновок суду першої інстанції про те, що її частка не є незначною.

Рішенням Чернігівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 квітня 2018 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено, припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 з виплатою їй грошової компенсації у розмірі 88971 грн, з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, внесеної ОСОБА_1 згідно квитанції № 55 від 27 грудня 2017 року в Чернігівській філії Облуправління АТ «Ощадбанк» та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка в цілому має 48,4 кв. метрів загальної площі, з них 34,5 кв. метрів житлової площі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного суду від 09 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Чернігівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року скасовано, а справу №750/11178/17 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційної інстанції, Верховний Суд виходив з того, що апеляційний суд не перевірив чи припинення права на частку в спірній квартирі завдасть істотної шкоди інтересам співвласника а також та членів її сім`ї, а тому належним чином не вмотивував свого висновку про те, що припинення права на частку ОСОБА_2 не завдасть істотної шкоди інтересам та членам її сім`ї. Окрім цього, суди не з`ясували наявність у ОСОБА_2 іншої квартири.

В судове засідання 26 листопада 2019 року ОСОБА_2 подала заяву про визнання позову ОСОБА_1 та згоду на компенсацію за частину квартири, внесеної на депозитний рахунок суду в сумі 88971 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, враховуючи визнання ОСОБА_2 зустрічного позову та що таке визнання не впливає на права та інтереси інших осіб, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Спірна квартира має загальну площу 48,4 кв. м та складається з двох житлових кімнат площею 15,3 кв. м та 19,2 кв. м, кухні 6 кв. м, суміщених вбиральні та ванної 2,4 кв. м та коридору 4,8 кв. м (а.с.27-29).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 червня 2016 року у справі № 750/649/16-ц визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування (а.с.5-8). Рішення суду набрало законної сили.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 квітня 2017 року право ОСОБА_2 на 1/4 частину кв. АДРЕСА_1 (а.с.12).

Також вбачається, що ОСОБА_2 08 серпня 2017 року зверталась до чергової частини Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській обл. з заявою, що чоловік покійної доньки перешкоджає їй користуватися спільною квартирою. Для заселення в дану квартиру заявниці рекомендовано звернутися до ДВС для виконання рішення суду. При цьому пояснення у ОСОБА_1 не відбиралися (а.с.13).

Згідно Висновку експерта № С-413 від 11 грудня 2017 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 11 грудня 2017 року складає 355885 грн, ринкова вартість 1/4 частини квартири 88971 грн. Також зазначено, що з технічної точки зору виділити в натурі належну ОСОБА_2 1/4 частину квартири не можливо (а.с.32-43).

Відповідно до квитанції № 55 від 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок 88971 грн компенсації вартості 1/4 частки спірної квартири (а.с.23).

Також в матеріалах справи наявна копія технічної характеристики квартири (а.с.44), план будівлі (а.с.45, 46).

Від ОСОБА_2 надійшов також звіт №247/15 про проведення незалежної оцінки 1/4 частини двокімнатної квартири загальною площею 44,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 згідно якого ринкова вартість 1/4 частини складає 115780 грн (а.с.56-67).

Верховному суду ОСОБА_1 надано копію свідоцтва про шлюб з якого вбачається, що він уклав шлюб з ОСОБА_4 (а.с.193) та копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 липня 2018 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_3 загальною площею 35,8 кв.м, житловою площею 19,2 кв.м. (а.с.198).

ОСОБА_1 також надано Довідку Боромиківської сільської ради від 25 листопада 2019 року №03-19/516 згідно якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрована та фактично проживає одна ОСОБА_2 Інші особи в даній квартирі не зареєстровані та не проживають.

З довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради №3370 від 02.03.2019 року, наданої відповідачем, онук позивачки, разом з батьком проживають у АДРЕСА_5 .

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронгі Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року № 6-68цс14, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13.

Вирішуючи питання щодо можливої наявності істотної шкоди у разі припинення частки ОСОБА_2 , колегія суддів враховує, що позивачка за первісним позовом зареєстрована та проживає одна у квартирі АДРЕСА_3 . Відповідно до довідки загальна площа квартири становить 35,8 кв.м, житлова площа - 19,2 кв.м. (а.с.198).

Факт перебування у власності вказаної квартири не оспорюється і самою ОСОБА_2 , як і відсутність у неї інших членів сім`ї, в т.ч. неповнолітніх, про що нею заявлено у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги, щодо помилковості висновків суду про вчинення перешкод ОСОБА_2 в доступі до квартири, приймаються судом до уваги, адже не спростовані належним чином.

Доводи апеляційної скарги, що позивачка-відповідачка не бере участі в утриманні житла, доведені належним чином, проте не є підставою для скасування рішення.

Доводи апеляційної скарги, що судом не надано оцінки висновку експерта №С-413 в якому зазначено, що з технічної точки зору виділити в натурі належну ОСОБА_2 1/4 частину квартири неможливо, тому невірний є висновок суду, що частка позивачки-відповідачки є значною, також приймаються апеляційним судом до уваги з урахуванням обставин даної справи.

Враховуючи, що ОСОБА_2 має житло на праві приватної власності, проживає одна, погодилась на суму компенсації її частки та оскільки житлова площа в спірній квартирі АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 є незначною - 8,62 кв.м, якщо враховувати встановлену в ст. 47 ЖК України норму на одну особу - 13,65 кв.м., та фактично неможливо буде виділити в натурі частку в даній квартирі позивачці за первісним позову, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Також, апеляційний суд враховує характер особистих відносин між сторонами, адже вбачається, що вони не перебувають у родинних відносинах, протягом тривалого часу перебувають в неприязних відносинах, внаслідок чого спільне володіння і користування житловим приміщенням є неможливим, користування житловою площею квартири та місцями загального користування з дотриманням розміру реальної площі, яка припадає ОСОБА_2 не вбачається можливим.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми права, невірно встановив фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та відмову у позові ОСОБА_1 .

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Виплатити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошову компенсацію у розмірі 88971 (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот сімдесят одну) грн, з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, код отримувача 26295412, банк отримувача Державна казначейська служба України, розрахунковий рахунок №5960, код банку отримувача 820172, внесену Вакуленком ОСОБА_5 згідно квитанції №55 від 27 грудня 2017 року в Чернігівській філії Облуправління АТ «Ощадбанк».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: