Дата документу 18.06.2019 Справа № 313/1161/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 313/1161/18 Головуючий у 1 інстанції: Кравцов С.О.
№ 22-ц/807/1791/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Веселівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 28.02.2002 року зареєстроване в реєстрі № 614 (оригінал свідоцтва наявний у позивача).

27.09.2007 року відповідача було зареєстровано у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач по справі є її рідним братом та мешкав разом з нею до 2014 року.

У 2014 році відповідач забрав свої речі і залишив житловий будинок у якому був зареєстрований та поїхав у невідомому напрямку його місце перебування на цей час їй не відомо.

З того часу і по теперішній час відповідач у вищезазначеному житловому будинку зареєстрований, але не проживає, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області від 24.07.2018 року № 477 та довідкою депутата окр. № 18 Веселівської ОТГ Ларченко М.І. від 30.07.2018 року (оригінали довідок наявні у позивача).

Ніякого майна відповідача в житловому будинку не залишилось, він не оплачує комунальні послуги та не несе ніяких витрат на утримання будинку.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користуванням житловим будинком АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду законним, обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Веселівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 28.02.2002 року зареєстроване в реєстрі № 614.

27.09.2007 року відповідача було зареєстровано у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач по справі є її рідним братом та мешкав разом з нею до 2014 року.

У 2014 році відповідач забрав свої речі і залишив житловий будинок у якому був зареєстрований та поїхав у невідомому мені напрямку його місце перебування їй не відомо до фактичного розгляду зазначеної справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, ст.. 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення , яке вони мають право займати, визначається його власником. Член місї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю мід ним і власником житла або законом.

Факт не проживання відповідача у належному ОСОБА_2 на праві приватної власності житловому будинку підтверджується довідкою виконавчого комітету Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області від 24.07.2018 року № 477 та довідкою депутата Окр. № 18 Веселівської ОТГ Ларченко М.І. від 30.07.2018 року та поясненнями свідків ОСОБА_3 ОСОБА_4 які підтвердили факт не проживання відповідача в будинку позивача значний час. Останній перебуває на заробітках в Росії в місті Москва з 2014 року, при короткочасних поверненнях проживає з своєю сім`єю за адресою АДРЕСА_2 .

Реєстрація відповідача, як встановив суд першої інстанції порушує (обмежує) право користування власністю позивача, у зв`язку з чим вимоги останньої є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В силу ст.. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації праві і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою дял їх обмеження.

Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації / позбавлення права користування жилим приміщенням.

З підстав викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

У апеляційній скарзі відповідач не зазначає про те, що він продовжує проживати за спірною адресою і не надає для підтвердження цього жодних доказів.

Навпаки, у апеляційні скарзі відповідач посилається на те. що сама по собі реєстрація його у спірному житлі не є перешкодою для володіння та користування житлом позивачкою а також не є перешкодою для отримання позивачкою соціальних пільг та субсидій.

Відтак відповідач фактично визнає, що він не проживає у спірному житлі, натомість жодних поважних причин, які унеможливлювали б його проживання у будинку належному позивачеві він не наводить.

Відповідач брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції через свого представника, тож не був обмежений у можливості надавати докази на підтвердження власних доводів.

За таких обставин посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач безпідставно позбавлений житла - не є переконливим.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 475, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 18 червня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков