РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/21479/18

Провадження № 22-ц/4815/773/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

cуддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хильчук Катерини Юріївни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2019 року у складі судді Тимощука О.Я., ухвалене в м. Рівне об 11 год. 17 хв.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21.11.2017 року по справі № 570/4315/17 було збільшено розмір аліментів та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 713 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. На даний час сума стягнутих аліментів є недостатньою для матеріального утримання сина, оскільки в силу свого віку дитина росте та потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування тощо. Крім того, дитина дуже часто хворіє, має діагноз «невротичні реакції», лікування та підтримання нормального емоційного та психічного стану дитини потребує значних матеріальних затрат. Дитина відвідує Квасилівський ДНЗ, що також створює додаткові витрати на харчування дитини в дитячому садочку та інші супроводжуючі витрати. Нестача на лікування дитини призвела до того, що вона була змушена звернутися за допомогою до Квасилівської селищної ради, як до органу місцевого самоврядування. Просить суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів і стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі Ѕ частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 50% від фактично понесених, документально підтверджених, додаткових витрат на утримання та лікування сина щомісячно та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина в розмірі 50% їх фактичного понесення, що становить 2 656 грн..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2019 року вказаний позов задоволено частково. Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 570/4315/17 від 21 листопада 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 713 гривень щомісячно, на стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати понесені на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 582 грн. 57 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в прибуток держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок. Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року № 570/4315/17 про стягнення із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 713 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття - відкликано.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано передбаченим законом правом суду змінити (зменшити або збільшити) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, у разі зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та обґрунтовано тим, що з часу встановлення аліментів, які стягуються на користь відповідачки з позивача, значно зріс прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також збільшилися потреби дитини.

Судом також враховано наявність у платника аліментів на утриманні малолітньої дитини від другого шлюбу та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Частково задовольняючи позов про стягнення додаткових витрат, місцевий суд виходив з того, що оскільки статтею 185 СК України передбачено обов`язок позивача надати документальні докази фактично понесених або майбутніх додаткових витрат та їх розрахунки, то до стягнення підлягають додаткові витрати позивачки на спільного з відповідачем сина у тому розмірі, який нею документально підтверджений при подачі позову.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи в частині визначення нового розміру аліментів та відмови у стягненні додаткових витрат наперед, представник ОСОБА_1 - адвокат Хильчук К . Ю. оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про зміну розміру аліментів на дитину та вважає його заниженим. Додає, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зауважує, що судом не було враховано стану здоров`я дитини, яка хворіє; матеріального стану платника аліментів, дохід якого становить понад 6 тис. грн. щомісячно, і який, з рахуванням факту перебування на його утриманні дитини від другого шлюбу, цілком дозволяє сплачувати аліменти на користь позивачки в розміні, не меншому, ніж ј частина всіх видів доходу. Вказує, що місцевий суд при визначенні розміру аліментів помилково взяв до уваги ту обставину, що дружина відповідача перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому також знаходиться на утриманні відповідача. Додає, що сім`я відповідача отримує державну допомогу у зв`язку з народженням дитини та щомісячні виплати. Доводить про нерівність обов`язків батьків щодо дітей з огляду на те, що дитина відповідача від другого шлюбу проживає з ним, а тому вже отримує більшу частку як матеріального забезпечення, так і участі у вихованні, піклуванні та розвитку порівняно із дитиною відповідача та позивача. Просить суд звернути увагу і на ту обставину, що недостатність коштів для утримання дитини призвела до того, що позивачка була змушена звертатися за допомогою до Квасилівської селищної ради,рішенням якої їй було виплачено матеріальну допомогу в розмірі 1 000,00 грн як малозахищеній верстві населення. Заперечує покликання відповідача на те, що він сплачує комунальні платежі за житло по АДРЕСА_1 як на доказ своїх матеріальних витрат, оскільки він не є власником цього житла, а обов`язок сплати комунальних платежів покладається саме на власника. Доводить, що стягнення додаткових витрат на утримання дитини як фактично понесених, так і на майбутнє, передбачене чинним законодавством за умови підтвердження таких витрат. Пояснює, що дитина сторін хворіє, що підтверджується наданими суду медичними документами, зокрема і консультаційним висновком КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради від 16.05.20158р., і у зв`язку з хворобою потребує періодичних обстежень, консультацій, лікування задля підтримання нормального психоемоційного стану дитини. З наведених міркувань просить рішення суду першої інстанції в частині визначення нового розміру аліментів та відмови у стягненні додаткових витрат на дитину скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина Кирила , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати на дитину в розмірі 50% від фактично понесених позивачем документально підтверджених витрат на сина Кирила , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, в решті рішення суду залишити без змін.

У поданому на апеляційну скарзі відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що її слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати в оскаржуваній частині з ухваленням у ній нової постанови.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21.11.2017 року у справі № 570/4315/17 було збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 713 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5).

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 такими обставинами зазначала наступні: 1) з часу призначення аліментів суттєво зріс визначений законодавством прожитковий мінімум відповідно до віку дитини; 2) розмір стягуваних аліментів є меншим від законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів; 3) дитина потребує значно більше витрат, ніж на час призначення судом аліментів, оскільки із віком суттєво зростають їхні потреби, зокрема і в елементарних речах, одязі, раціоні харчування, лікування тощо.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Як встановлено судом, сторони проживають окремо. Неповнолітній син сторін проживає з матір`ю та перебуває на її основному утриманні, а батько сплачує аліменти в розмірі 713 гривень, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Водночас, ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав чинність 08 липня 2017 року, викладено у новій редакції, а саме визначено, що спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З аналізу наведених норм вбачається, що визначення способу стягнення аліментів (в частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі) здійснюється судом виключно у спосіб, про який просить одержувач аліментів та залежить тільки від його волевиявлення. Крім цього, зміна способу стягнення аліментів, що раніше був визначений рішенням суду, здійснюється виключно за позовом одержувача аліментів.

Таким чином зміна розміру аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника узгоджується з положеннями діючого законодавства.

Що ж стосується розміру частки від доходу відповідача, яка підлягає до стягнення на користь позивача в якості аліментів на їхнього спільного неповнолітнього сина, то апеляційний суд вважає, що її слід визначити у розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача.

Матеріали справи містять копію довідки ТзОВ «Будівельна виробнича компанія «Форвард Плюс» № 13 від 21.01.2019р., з якої вбачається, що дохід відповідача ОСОБА_2 за період з вересня по грудень 2018 року склав 26 900,00 грн (а.с. 38).

При цьому суд враховує, що платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку, а тому не позбавлений можливості працевлаштуватися таким чином, щоб мати змогу забезпечувати належним чином своїх неповнолітніх дітей.

Та обставина, що у відповідача на утриманні перебуває малолітня дитина від другого шлюбу як підстава для зменшення судом оцінюються критично, оскільки утримання неповнолітніх дітей не може ставитися в залежність від наведених обставин в сукупності з тим, що платник є фізично здоровою та працездатною особою.

Таким чином, суд приходить до переконання, що до стягнення з відповідача на користь позивача на їхню спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір, на думку суду, є цілком достатнім, розумним та справедливим і в повній мірі здатен задовольнити потреби дитини відповідного віку, зважаючи на принцип рівності обов`язків обох батьків по утриманню дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 50% додаткових витрат на дитину до досягнення нею повноліття, місцевий суд помилково витлумачив зазначену норму закону та невірно стягнув половину лише фактично витрачених на лікування дитини коштів.

За положеннями вищевказаної статті передбачено, що доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, сину сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз: «Невротичні реакції. Епіактивність на ЕГГ «Д»» та рекомендовано охоронно-психіатричний режим. Такий режим зумовлює постійний прийом препаратів для стабілізації психоемоційного стану дитини, вартість яких є доволі значною, що, свою чергу, підтверджується долученими позивачем квитанціями про придбання таких препаратів (а.с. 21-22).

Консультаційним висновком КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» від 16 травня 2018 року підтверджено вказаний діагноз ОСОБА_3 та призначено постійне лікування та періодичний контрольний огляд спеціаліста ( а.с.11-12зв.)

Наведені обставини суд розцінює як такі, що свідчать про необхідність постійних додаткових витрат позивача на утримання дитини, половину яких зобов`язаний покривати відповідач як батько дитини.

Задовольняючи апеляційну скаргу в цій частині, суд також враховує, що у випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом при ухваленні рішення про зменшення розміру аліментів не було враховано положень закону положень, що регулюють підстави зменшення розміру аліментів, визначених судом, не з`ясовано у повній мірі фактичних обставин справи, не оцінено наведеного у взаємозв`язку, з огляду на що рішення суду першої інстанції в частині, оскарженій позивачем, підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на неповнолітню дитину в розмірі ј частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнення додаткових витрат в розмірі 50% від фактичного понесених позивачем - до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Хильчук Катерини Юріївни задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2019 року в частині визначення нового розміру аліментів та відмови у стягненні додаткових витрат на дитину до досягнення нею повноліття - скасувати.

Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 570/4315/17 від 21 листопада 2017 року з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 713 гривень щомісячно, на стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 % від понесених позивачем, документально підтверджених додаткових витрат, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.

?оловуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.