Ухвала

13 травня 2019 року

м. Київ

справа № 350/891/16-ц

провадження № 61-8023ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Перегінської селищної ради, третя особа - державний реєстратор Шлапак Ганна Михайлівна, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом зобов`язання перенести вбиральню та гноєсховище, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Перегінської селищної ради, третя особа - державний реєстратор Шлапак Г. М., про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом зобов`язання перенести вбиральню та гноєсховище, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 1987 року між ним та відповідачем існує спір, оскільки сусід побудував вбиральню та гноєсховище на недопустимій будівельними нормами відстані від його житлового будинку, тому запахи під час дощів та в жарку сонячну погоду, під час випуску нечистот із гноєсховища, потрапляють не тільки на належну йому земельну ділянку, а і в житловий будинок, що робить проживання у будинку неможливим.

Він неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування, а також до суду, намагаючись зобов`язати відповідача перенести вбиральню та гноєсховище та засипати землею попередні місця їх розміщення.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати вбиральню та гноєсховище, які знаходяться на належній йому земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 зазначені судові рішення в касаційному порядку не оскаржив.

15 квітня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати вбиральню та гноєсховище, які знаходяться на належній йому земельній ділянці по АДРЕСА_1 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Спір в даній справі виник щодо розташування вбиральні та гноєсховища на земельній ділянці відповідача, яке створює позивачу перешкоди у користуванні його житлом.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2019 року становить 960 500,00 грн.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа має виняткове значення для особи, яка подала скаргу. Однак Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Верховним Судом також не встановлено підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Перегінської селищної ради, третя особа - державний реєстратор Шлапак Ганна Михайлівна, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом зобов`язання перенести вбиральню та гноєсховище, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько