Дата документу 04.01.2019
Справа № 320/4777/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" січня 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Калугіної І.О.,

при секретарі Горбань Н.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку № 2 по вул. Шкільна в м. Мелітополь Запорізької області. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку № 2 по вул. Шкільній в м. Мелітополі Запорізької області. У вищевказаному житловому будинку були зареєстровані відповідачі на правах членів сім'ї колишнього власника будинку її чоловіка, який помер 04 листопада 2016 року, однак не проживають з моменту реєстрації та взагалі ніколи не проживали у будинку. Після смерті чоловіка вона, як його дружина, прийняла у встановленому порядку спадщину, до якої входило домоволодіння №2 по вул. Шкільній в м. Мелітополі Запорізької області, та проживала самостійно у вищевказаному будинку, сплачувала комунальні послуги, дбала про збереження майна, проводила будівельні роботи. Відповідачі не мешкають у вищевказаному більше ніж 10 років, не приймають участі в утриманні будинку, тому вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 не заперечувала проти визнання втратившими користування житловим приміщенням її самої та її чоловіка ОСОБА_9 та сестри ОСОБА_8, однак заперечувала проти задоволення позову в частині визнання втратившими правом користування житлом її дітей, зазначивши, що коли її батьки розірвали шлюб, її мати залишилась проживати в квартирі, а батько повернувся до батьківського будинку. В подальшому, зі згоди батька, вона та її родина були зареєстровані в даному будинку. При цьому, вона з родиною ніколи в будинку не проживали, їх майна в будинку немає. Коли батько помер, його друга дружина позивач по справі, успадкувала даний будинок. Також зазначила, що на теперішній час вона з родиною мешкає в квартирі матері, однак зареєструватись у її квартирі не має можливості, тому що мати має намір заповісти вказану квартиру її сестрі, оскільки остання допомагає матеріально матері. Вказала, що її чоловік ОСОБА_9 разом з нею та дітьми не проживає, де він наразі, їй невідомо, оскільки він має громадянство іншої держави, можливо проживає за кордоном. Отже на теперішній час, вона разом з дітьми не мають іншого житлового приміщення, де б вони мали змогу зареєструватись. Крім того зазначила, що її сестра відповідач ОСОБА_8 мешкає за кордоном.

Інші відповідача в судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

У судовому засіданні представник третьої особи зазначила, що орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради не має достатніх підстав підтримувати позовні вимоги позивача в до дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, на обґрунтування чого надала суду висновок органу опіки та піклування.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будинок №2 по вул. Шкільній в м. Мелітополь Запорізької області зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщини за законом від 08 червня 2018 року /а.с.7/.

Вказана обставина також підтверджується копіями витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі та з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.8,9/.

Згідно довідки голови квартального комітету № 18 від 11 червня 2018 року за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шкільна, буд. 2, зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, однак за вказаною адресою не проживають /а.с.13/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушеного її права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічного правового висновку 16 листопада 2016 року дійшов Верховний Суд України у справі № 6-709цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті 319, частин першої, другої статті 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням з огляду на те, що відповідачі в будинку не проживають та ніколи не проживали, їх речей в будинку немає, крім того, право власності власника будинку, членами сімї якого вони є, припинено в звязку з його смертю, та вони не є членами сімї нового власника. До того ж пояснень відповідача ОСОБА_5 вбачається, що вона разом з родиною мешкає в квартирі матері, тобто має інше житлове приміщення в користуванні, а її сестра ОСОБА_8 мешкає за кордоном.

Щодо твердження представника третьої особи, зазначені у висновку органу опіки та піклування №284/10 від 27 грудня 2018 року, стосовного того, що неможливість зясування думки батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо вирішення спору стосовно визнання дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та неможливість зясування відсутності поважності причин не проживання відповідача в жилому приміщенні, не дає достатніх підстав підтримувати позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у частині визнання дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради №284/10 від 27 грудня 2018 року, оскільки зазначений висновок суд вважає необґрунтованим, ураховуючи непорушність права приватної власності позивача на її житло, наявність перешкод у використанні цього права, тривале непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні, а також не проведення органам опіки та піклування обстеження умов проживання: дітей на час надання висновку, їх батьків, а також враховуючи вищенаведені положення.

Таким чином, оцінивши доводи у їх сукупності, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст. 19 СК України, ст. ст. 12, 241-246, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку № 2 по вул. Шкільна в м. Мелітополь Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Суддя: І.О.Калугіна