Провадження №2/447/507/19
Справа №447/640/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

06.11.2019 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А. П., за участю секретаря судового засідання Войтович О. М.,

розглянув у м. Миколаїв Львівської області у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

Процесуальні дії у справі.

Провадження у справі відкрито судом 10.04.2019 на підставі позову ОСОБА_1 , який згідно з заявою про зменшення позовних вимог від 14.05.2019 просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов мотивує тим, що після набрання законної сили рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03.12.2015, з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на 1/2 житлового будинку та земельні ділянки, він звернувся до нотаріальної контори, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Тому, незважаючи на те, що позивач прийняв спадщину, він не може оформити право власності на неї.

07.05.2019 відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його доводів, а скасування її правовстановлюючих документів рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03.12.2015 не є свідченням того, що позивач набув право власності на 1/2 частину спадкового майна. Крім цього спадкодавець ніколи не мала правовстанвлюючого документа на самовільно збудований житловий будинок та на земельні ділянки, що є предметом спору.

14.05.2019 позивач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким зазначив, що будинковолодіння належало спадкодавцю, оскільки вона була останнім членом колгоспного двору, станом на 15.04.1991. Відповідач зареєстрована у спірному будинку набагато пізніше. Спірний будинок збудований у 1955 році, а відповідно до законодавства, яке діяло на той час право власності спадкодавця вважається дійсним, оскільки на той час не було передбачено обов`язкової державної реєстрації об`єкта нерухомого майна.

04.06.2019 відповідач подала заперечення, у якому зазначила, що позов не визнає незважаючи на зменшення позовних вимог. Відповідач зазначила, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження свого права на спірний будинок. Позивач також не надав відомостей про вартість спірного майна, що унеможливлює визначення суми судового збору. Позивач не надав суду для огляду оригінали документів, долучених ним у ході розгляду справи, тому докази є неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми. На момент відкриття спадщини вже діяло нове законодавство, згідно з яким державна реєстрація прав на нерухоме майно є необхідною умовою виникнення права власності. Право відповідача на спірний будинок визначене ст. 17,18 Закону України "Про власність", згідно з якими у громадян, які ведуть фермерське господарство виникає право спільної сумісної власності на майно. Чинним законодавством не передбачено продовження строку на прийняття спадщини, однак, згідно з рішенням від 03.12.2015 суд це зробив всупереч закону. Практика ВССУ на час розгляду даної справи вже немає обов`язкового значення для суду, так само як і правова оцінка фактів, надана судом при розгляді іншої справи.

24.06.2019 суд постановив ухвалу про зупинення провадження у справі, яке було поновлено 06.08.2019 після отримання судом копії рішення Верховного Суду від 12.06.2019.

17.09.2019 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

06.11.2019 позивач подав заяву про проведення судовго розгляду справи за його відсутності та за відсутності його представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач була належно повідомлена про час та місце судового розгляду спрви, що стверджується матеріалами справи, однак, у судові засідання 08.10.2019 та 06.11.2019 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення судового засідання не подавала. За таких обставин суд доходить висновку, що розгляд справи слід провести за її відсутності.

Згідно зі ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд встановив:

16.07.1996 померла бабуся позивача та відповідача у справі, ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 17.05.2016.

Місцем відкриття спадщини є місце проживання ОСОБА_3 на день смерті - будинок АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою виданою Розвадівською сільською радою Миколаївського району Львівської області 12.03.2019 №529.

Згідно з заповітом ОСОБА_3 , посвідченим секретарем виконкому Пісочнянської сільської ради народних депутатів Миколаївського району Львівської області Косом А.І., який не змінено, не відмінено і не скасовано, усе своє майно ОСОБА_3 заповіла в рівних частинах своїм онукам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

03.12.2015 Миколаївським районним судом Львівської області було ухвалено рішення, відповідно до якого суд, зокрема, визнав незаконним рішення Пісочнянської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 20.09.1996 №30 (про оформлення на ОСОБА_2 права власності на будинок АДРЕСА_1 ), а також свідоцтво про право власності на цей будинок видане 19.04.1997 на ім`я ОСОБА_2 та продовжив строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_1 . Вказане рішення набрало законної сили, оскільки залишене без змін на підставі ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22.03.2016 та постанови Верховного Суду від 12.06.2019. Суд першої інстанції при ухваленні цього рішення встановив таке. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому відносини спадкування регулюються нормами ЦК УРСР.

Згідно з довідкою від 21.03.2019 №02-16/10 у будинку АДРЕСА_1 станом на 1983-1985 р.р. було приписане подружжя: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ; станом на 1986-1990 р.р.: ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (даних про дату і рік приписки немає); станом на 1991-1995 р.р.: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (14.01.1993 тимчасово вибула в м . Львів і прибула з м. Львів 28.10.1994).

Відповідно до: довідки від 09.05.2019 №866, головою колгоспного двору до 08.07.1990 був ОСОБА_7 , а з 1990-1995 р.р. ОСОБА_3 (дата будівництва будинку 1955 рік); довідки від 9.05.2019 №867 ОСОБА_3 станом на 15.04.1991 була прописана за адресою АДРЕСА_1 ; довідки від 09.05.2019 №865 даних про самовільне будівництво будинку АДРЕСА_1 немає.

У постанові від 12.06.2019 Верховний Суд зазначив таке. У підпункті «а» пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданими сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_2 у спірному будинку, який входить до спадкового майна, станом на 15 квітня 1991 року не проживала, що підтверджується матеріалами справи, а була зареєстрована у ньому лише з 28 жовтня 1994 року, тому не була членом колгоспного двору, унаслідок чого права на майно вказаного колгоспного двору у неї не виникло.

Позивач отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2016 вих.№148/01-16.

Оцінка суду.

Зі встановлених судом обставин випливає, що спірний будинок входить до складу спадщини. Спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР щодо спадкування. Суд відхиляє покликання відповідача на те, що спірні правовідносини врегульовані ст. 17, 18 Закону України "Про власність", оскільки всупереч вимогам ст.81 ЦПК України вона не надала суду жодного доказу того, що спірний будинок придбаний внаслідок спільної праці членів фермерського господарства. З іншого боку позивач надав докази того, що спірний будинок входив до складу майна колгоспного двору. Крім цього, цей факт також встановлений рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03.12.2015.

Відповідач стверджує, що рішенням суду від 03.12.2015 неправомірно продовжено позивачу строк для прийняття спадщини, оскільки ЦК України передбачено виключно надання додаткового строку для прийняття спадщини. Суд не погоджується з позицією відповідача, оскільки відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Такої позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 12.06.2019, якою було залишено в силі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03.12.2015.

Відповідач покликається на те, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, так само як і постанови ВСУ і ВССУ. Однак, зазначені відповідачем норми ЦПК України не позбавляють суд права покликатися на надані роз`яснення чи висновки, якщо суд вважає такі правильними.

Згідно зі ст.176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Позивач надав суду відомості про нормативну грошову оцінку земельних ділянок і визначив ціну позову у розмірі 137628,19 гривень. При поданні позову він сплатив судовий збір у розмірі 1376,28 гривень, що перевищує мінімальний розмрі, визначений законом. Суд визначив, що сплата судового збору у вказаному розмірі є достатньою для прийняття позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі. Після цього позивач відмовився від позовних вимог щодо визнання права власності на земельні ділянки, тобто зменишив позовні вимоги. Тому, суд доходить висновку, що позивач сплатив судовий збіру у розмірі визначеному законом. Відповідач не надала суду доказів протилежного, а тому суд відхиляє доводи відповідача в цій частині.

У судові засідання відповідач не з`являлася, клопотання про дослідження у судовому засіданні оригіналів доказів у ході судового розгляду не подавала, тому суд доходить висновку, що подані позивачем копії письмових доказів, які є належно засвідчені, є допустимими доказами, які можуть бути поставлені в основу рішення суду.

Відповідач також вказує у запереченні, що на момент відкриття спадщини діяло законодавство, що передбачало обов`язкову державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а тому немає доказів того, що спірний будинок належав спадкодавцю, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. З наданих суду довідок, які містять інформацію з погосподарських книг, встановлено, що ОСОБА_3 станом на 15.04.1991 була головою колгоспного двору та його єдиним членом і не втратила право на майно колгоспного двору, оскільки постійно там проживала та вела господарство. Крім цього, рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03.12.2015, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідач станом на 15.04.1991 членом колгоспного двору не була і не має права на майно цього колгоспного двору.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженої з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Вказана Інструкція передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

В свою чергу, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року будування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що спірний будинок станом на 16.07.1996 належав спадкодавцеві і входить до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті.

Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зі змісту рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03.12.2019 встановлено, що позивачу продовжили строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Після набрання рішенням законної сили позивач звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, але у вчиненні нотаріальної дії йому відмовили.

З наведеного встановдено, що позивач спадщину прийняв, а тому, на підставі ст.548 ЦК УРСР, вважається таким, що придбав спадщину. Позивач надав суду довідку, що будинок не є збудованим самовільно. Відповідач доказів протилежного не надала, незважаючи на те, що ст.81 ЦПК України на неї покладено такий обов`язок.

Таким чином, право позивача на реєстрацію права власності на спадкове майно, на набуття у власність якого у нього виникли правомірні очікування, є порушеним. Таке право підлягає судовому захисту лише у винятковому випадку, коли реєстрація права власності у інший спосіб є неможливою. З постанови про відомову у вчиненні нотаріальної дії встановлено, що у позасудовому порядку позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на 1/2 частину спірного будинку, оскільки на майно відсутні, передбачені законом правовстановлюючі документи, тому суд доходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку у спосіб визначений в позовні заяві.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд позовні вимоги задоволив повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у справі у розмірі 1376 гривень 28 копійок на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення суду складено 06.11.2019.

Суддя Головатий А. П.