КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8240/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Чередніченко Н.П. в м. Київ 02 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що є власником автомобіля КІА Carnival д.н.з. НОМЕР_1 . 17 серпня 2016 року в м. Києві відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DAF д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом SCHMITZ д.н.з. НОМЕР_3 , не впорався з дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, що призвело до зіткнення з належним йому автомобілем КІА та автомобілем JEEP д.н.з. НОМЕР_4 та пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. п. 2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, та накладено адміністративне стягнення. На час заподіяння шкоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ТОВ «Страхова компанія «Юнівес» з встановленим лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000 грн., та франшизою 1000 грн. 25 листопада 2016 року страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 37672,18 грн., що не відповідає положенням закону та розміру матеріального збитку.

Збільшивши позовні вимоги в лютому 2019 року, просив стягнути на свою користь із ТОВ «Страхова компанія «Юнівес» матеріальну шкоду в розмірі 31082,92 грн., із ОСОБА_1 - матеріальну шкоду в розмірі 94968,74 грн., покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року позов частково задоволено, стягнуто на користь позивача із ТОВ «Страхова компанія «Юнівес» страхове відшкодування в розмірі 30532,92 грн., із ОСОБА_1 - матеріальну шкоду в розмірі 94968,74 грн., в частині стягнення із відповідачів витрат за проведення звіту в сумі 1100 грн. відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_1 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми збитку з ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що протокол технічного огляду транспортного засобу, складений СОД Семенченком П.О. , не містить інформації стосовно пошкоджень панелі даху автомобіля. Також стосовно панелі даху автомобіля взагалі немає інформації і у рахунках-фактурах ФОП ОСОБА_4 , якими нібито підтверджується вартість ремонту автомобіля позивача. Проте, вказана позиція з?являється у висновку судової авто товарознавчої експертизи № 027/07-18 від 05 липня 2018 року судового експерта Семенченка П.О. та потім - у висновку експерта № 18860/18-54 від 30 жовтня 2018 року, виконано Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (далі КНДІСЕ), хоча автомобіль позивача станом на лютий 2017 року вже був нібито фактично відремонтований. Таким чином, нічим не обґрунтовано, як могла з?явитися дана позиція в експертизах через півтора роки.

У липні 2018 року повторного огляду транспортного засобу позивача експерт Семенченко П.О. не проводив, виконання дослідження КНДІСЕ також проводилося на підставі матеріалів справи. Відповідно до виконаних експертом КНДІСЕ розрахунків вартість ремонту лише панелі даху становить 4733 грн. Проте об`єктивно ні ФОП ОСОБА_4 не ремонтував вказану деталь, ні в протоколі огляду СОД Семенченка П.О. вказаної позиції немає. Під час судового засідання, а саме дослідження доказів, представник відповідача звертав увагу суду та наголошував на вказане протиріччя, однак суд першої інстанції належної оцінки доказам з цього приводу не надав.

Зазначав, що матеріали справи містять інформацію про продаж запасних частин ФОП ОСОБА_4 , проте, щоб здійснювати таку операцію, у ФОП ОСОБА_4 повинен бути відкритий код економічної діяльності 45.32 - роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів. Однак жодної інформації стосовно законних підстав для продажу запасних частин матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, що нібито використані для ремонту автомобіля запчастини були придбані ФОП ОСОБА_4 з врахуванням податку на додану вартість.

Також в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують проведені касові операції при розрахунках, які обов`язково повинні бути відображені ФОП ОСОБА_4 у Книзі доходів та витрат підприємців на єдиному податку, ведення якої передбачено вимогами ст. 296 Податкового кодексу України.

Зазначав, що вказані у рахунках-фактурах ціни на деталі коштують більше, ніж у офіційного дилера ТОВ «КІА Україна», що взагалі є нелогічно. Так, якби позивач провів відновлення автомобіля у мережі офіційного дилера, вартість ремонту була б об`єктивно нижчою в розмірі і при цьому вартість ремонту була б гарантована мережею офіційного дилера КІА.

Крім того, відповідно до змісту висновку експерта № 18860/18-54 від 30 жовтня 2018 року, виконаного КНДІСЕ, міститься інформація, що при проведенні дослідження судовим експертом вказана величина вартості завданої шкоди, розрахована експертом з урахуванням податку на додану вартість. Однак позивачем взагалі не надано належного доказу сплати податку на додану вартість.

Вказував, що судовим експертом КНДІСЕ було виконано висновок з порушенням п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Даним пунктом передбачено, що визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. На дату складення висновку експерта судовим експертом були використані лише матеріали справи, жодного огляду автомобіля позивача та складення акту огляду не виконувалося, розрахунок повинен був виконуватися на підставі протоколу технічного огляду транспортного засобу 2016 року, складеного СОД Семенченком П .О.

Судовим експертом не було дотримано п. 8.5, 8.5.1 Методики, де зазначено, що калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. Умови щодо визначення вартості відновлювального ремонту без технічного огляду КТЗ зазначені в п. 5.1 цієї методики. У зазначених у п. 5.1 цієї Методики орган (посадова особа), що здійснює судове чи досудове слідство, визначають обсяги ремонтних робіт з відновлення КТЗ або характер і обсяг його пошкоджень.

Так, наприклад у протоколі огляду 2016 року не вказана взагалі інформація щодо пошкоджень корпусу обігрівача правого, проте вказана складова (запасна частина) вказана у калькуляція судового експерта КНДІСЕ та має свій вплив на визначення розміру матеріального збитку.

Отже, при винесенні рішення судом порушено норми матеріального права, а саме не застосовано до даних правовідносин норми Закону України «Про судову експертизу», Методики оцінки колісних транспортних засобів, які підлягали до застосування, а також порушено положення норм процесуального права.

Суд не навів у рішенні мотиви того, чому не було взято до уваги викладені у відзивах відповідача аргументи з посиланням на суперечливі дані в матеріалах справи та не навів оцінки правових підстав щодо відхилення тверджень відповідача.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля KIA Carnival д.н.з. НОМЕР_5 (а. с. 5 т. 1).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві керуючи автомобілем DAF д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом SCHMITZ д.н.з. НОМЕР_3 , не впорався з дорожньою обстановкою та не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем КІА д.н.з. НОМЕР_5 , автомобілем JEEP д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення (а. с. 6 т. 1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 станом на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Юнівес», поліс № АЕ/7994339 (а. с. 83 т. 1).

На замовлення страхової компанії суб`єктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_6 14 листопада 2016 року складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу KIA Carnival д.н.з. НОМЕР_5 , згідно якого визначено вартість відновлювального ремонту в розмірі 92759,04 грн., матеріальний збиток - 38172,18 грн. (а. с. 85 - 95 т. 1).

23 листопада 2016 року ТДВ «Страхова компанія «Юнівес» складено страховий акт № ГО-3234-1/ОД, яким до виплати ОСОБА_2 за страховий випадок визначено страхове відшкодування в розмірі 37672,18 грн. (а. с. 108).

26 листопада 2016 року ТДВ «Страхова компанія «Юнівес» виплачено на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 37672,18 грн. (а. с. 33 т. 1).

11 листопада 2016 року оцінювачем ОСОБА_7 (ФОП Семенченко П.О. ) на замовлення ОСОБА_2 проведено технічний огляд транспортного засобу та складено звіт № 42/11/16 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), згідно якого вартість відновлювального ремонту КТЗ - 162686,71 грн., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження КТЗ - 65490,95 грн. (а. с. 7 - 13 т. 1).

Також 11 листопада 2016 року складено калькуляцію вартості відновлювального ремонту автомобіля (а. с. 16 - 20 т. 1).

В матеріалах справи на а. с. 72 - 80 т. 1 наявні рахунки-фактури, складені ФОП ОСОБА_4 : № 3 від 20 лютого 2017 року на суму 46108,08 грн., № 4 від 25 лютого 2017 року на суму 43360,53 грн., № 2 від 05 лютого 2017 року на суму 36717,63 грн., № 1 від 24 січня 2017 року на суму 36437,60 грн., а також квитанції до прибуткового касового ордера щодо оплати ОСОБА_2 нарядів-замовлень. Згідно наявної в матеріалах справи виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зареєстрував дані про основний вид економічної діяльності 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

05 липня 2018 року судовим експертом Семенченко П.О. складено висновок № 027/07-18 на підставі заяви ОСОБА_2 . Експерт, попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України, дійшов висновку, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, складає 76957,78 грн., а вартість відновлювального ремонту - 180930,11 грн. (а. с. 137 - 143 т. 1).

Також експертом Семенченко П.О. складено ремонтну калькуляцію від 05 липня 2018 року (а. с. 144 - 146 т. 1).

Згідно висновку судової комісійної автотоварознавчої експертизи № 18860/18-54 від 30 жовтня 2018 року, проведеної експертами КНДІСЕ на підставі ухвали суду першої інстанції, розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля KIA Carnival д.н.з. НОМЕР_5 станом на 17 серпня 2016 року складає 69205,10 грн., вартість замінюваних складових автомобіля складала 132822,31 грн., а із тексту самого висновку вбачається, що вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу складників складає 162180,72 грн. (а. с. 190 - 195 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частково задовольняючи позов вимоги в частині позовних вимог до ТДВ «Страхова компанія «Юнівес», суд першої інстанції, зважаючи на те, що даний відповідач є страховиком ОСОБА_1 , вина якого у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою суду, та враховуючи ліміти відповідальності за страховим полісом, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, суму страхової виплати, здійснену ТДВ «Страхова компанія «Юнівес», суму франшизи, виходив із того, що даним відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування не в повному обсязі, а тому позовна вимога про стягнення із страхової компанії шкоди в сумі 30532,92 грн. є законною і обґрунтованою. В частині стягнення із даного відповідача половини вартості витрат позивача за проведення звіту в сумі 550 грн. вважав такими, що задоволенню не підлягають, так як судом при вирішенні спору прийнято до уваги не звіт, наданий позивачем, а висновок судової експертизи, яка була проведена та оплачена стороною відповідача ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції надано оцінки змісту полісу АЕ/7994339, в п. 4 якого вказано, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю чи здоров`ю, складає 100000 грн., а майну - 50000 грн. на одного потерпілого, а також в примітках зазначені суми 200000 грн. та 100000 грн. відповідно, тому суд із врахуванням розпорядження Нацкомфінпослуг від 29 грудня 2015 року № 3470, яке набуло чинності 19 лютого 2016 року, виходив із того, що ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого, складає суму 100000 грн.

Апеляційний суд враховує, що в даній частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується і відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, та відповідно до висновку експерта, вартість матеріального збитку складає суму в розмірі 69205,10 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу КІА складає суму в розмірі 162180,72 грн., розмір страхового відшкодування за обов`язковим мінусом франшизи складає суму в розмірі 68205,10 грн. та фактично позивачем проведено відновлювальний ремонт автомобіля на суму 162623,84 грн., отже з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача має бути стягнено розмір франшизи (1000 грн.), а також різниця між фактичним розміром шкоди (162623,84 грн.) і страховим відшкодуванням (68205,10 грн.), а саме сума в розмірі 95418,74 грн., і дана сума в межах позовних вимог 94968,74 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року та не заперечувалась сторонами у справі.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При визначенні розміру цієї шкоди суд поклав в основу висновок судової комісійної автотоварознавчої експертизи № 18860/18-54 від 30 жовтня 2018 року, виходячи із якого, визначався також розмір страхового відшкодування, стягнутого із ТДВ «СК «Юнівес».

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що в протоколі технічного огляду транспортного засобу (а. с. 14 т. 1), складеного в листопаді 2016 СОД Семенченком П.О. , не зазначено жодної інформації стосовно пошкоджень панелі даху автомобіля, апеляційний суд враховує, що в ремонтній калькуляції, складеній цією ж особою, в розділі «запасні частини» є позиція «облицювання даху» (а. с. 18 т. 1), і проведення ремонту щодо неї підтверджується рахунком-фактурою № 4 від 25 лютого 2017 року, позиція в переліку ремонтних робіт № 8 (а. с. 75 т. 1).

Більше того, «облицювання даху» зазначено і в ремонтній калькуляції до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, складеного в листопаді 2016 року СОД ОСОБА_6 на замовлення страхової компанії (а. с. 97 т. 1), проти змісту якого відповідач не заперечував.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи відповідача в апеляційній скарзі, що вказана позиція з`являється у висновках експертизи та судового експерта лише в 2018 році без повторного огляду автомобіля, і що об`єктивно ФОП ОСОБА_4 не ремонтував вказану деталь.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що матеріали справи містить інформацію про продаж запасних частин ФОП ОСОБА_4 , у якого для здійснення такої операції повинен був відкритим код економічної діяльності 45.32 - Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Дійсно, на а. с. 79 т. 1 знаходиться рахунок-фактура № 1 від 24 січня 2017 року, в якому зазначено окрему категорію «запасні частини». Однак, як вбачається із категорії «ремонтні роботи» в цьому ж рахунку-фактурі, всі запасні частині були використані при ремонті автомобіля.

Код економічної діяльності 45.20 (Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів), відкритий ФОП ОСОБА_4 (а. с. 82 т. 1 зворот), включає наступні види діяльності: техобслуговування та ремонт моторних транспортних засобів (механічні ремонтні роботи; електротехнічні ремонтні роботи; ремонт систем електронного впорскування палива; регулярний огляд та поточний ремонт; ремонт кузовів; ремонт запчастин для транспортних засобів; мийка, полірування тощо; розпилення та фарбування; ремонт лобового скла та вікон); ремонт сидінь транспортних засобів (ремонт шин та камер, їх установлення або заміну; антикорозійне оброблення; установлення запчастин та приналежностей, що не є частиною процесу виробництва автотранспортних засобів).

Здійснення даних видів економічної діяльності надає фізичній особі-підприємцю підстави для придбання та встановлення запчастин на автотранспортний засіб під час ремонту, а отже не потребує відкриття окремого коду економічної діяльності.

Доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять доказів придбання запчастин ФОП ОСОБА_4 з врахуванням податку на додану вартість, та доказів проведення касових операцій при розрахунках, які обов`язково повинні бути відображені у Книзі доходів та витрат підприємців на єдиному податку, не спростовують висновків суду щодо встановленого розміру майнової шкоди, заподіяної позивачу, враховуючи, що у висновку експертизи КНДІСЕ від 30 жовтня 2018 року відсутні відомості про використання такого фінансового показника, як податок на додану вартість, і відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялося клопотань про витребування відповідних доказів щодо обставин, які ним заперечуються.

Не підтверджуються будь-якими доказами та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що вказані у рахунках-фактурах ціни на деталі є вищими, ніж у офіційного дилера ТОВ «КІА Україна».

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо складання висновку експерта № 18860/18-54 від 30 жовтня 2018 року із порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач під час розгляду справи не звертався із клопотанням про призначення повторної експертизи в порядку ст. 113 ЦПК України, а лише виклав свою незгоду із даним висновком у відзиві на уточнену позовну заяву (а. с. 233 - 234 т. 1).

Відповідно до п. 5.1 Методики визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи

звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Враховуючи, що суд першої інстанції, погоджуючи проведення судової автотоварознавчої експертизи у двомісячний термін, не висловив заперечень щодо виконання експертизи по матеріалам справи, виконання експертизи у такий спосіб не вважається таким, що суперечить положенням Методики.

Не можна погодитися також із доводами апеляційної скарги, що судовим експертом не було дотримано п. 8.5, 8.5.1 Методики, де зазначено, що якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. Умови щодо визначення вартості відновлювального ремонту без технічного огляду КТЗ зазначені в пункті 5.1 цієї

Методики. У зазначених у пункті 5.1 цієї Методики випадках орган (посадова особа), що здійснює судове чи досудове слідство, визначають обсяги ремонтних робіт з відновлення КТЗ або характер і обсяг його пошкоджень.

Так, скаржником зазначено, що в калькуляції судового експерта вказана інформація щодо пошкоджень корпусу обігрівача правого, яка відсутня у протоколі огляду 2016 року, і що такі пошкодження мають свій вплив на визначення розміру матеріального збитку.

Разом із тим, дана позиція вказується в в ремонтній калькуляції, складеній в листопаді 2016 року ФОП Семенченко П.О. (а. с. 18 т. 1), і проведення ремонту щодо неї підтверджується рахунком-фактурою № 4 від 25 лютого 2017 року, позиція в переліку ремонтних робіт № 12 (а. с. 75 т. 1), а також в ремонтній калькуляції до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, складеного в листопаді 2016 року СОД ОСОБА_6 на замовлення страхової компанії (а. с. 97 т. 1).

Будь-яких інших невідповідностей складеної експертом калькуляції фактичним обставинам відповідачем в апеляційній скарзі наведено не було.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо розміру шкоди, який має бути стягнутий із особи, винної в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_1 , на користь позивача, суд першої інстанції вважав, що розмір цієї шкоди 94968,74 грн. є різницею між вартістю відновлювального ремонту 162180,72 грн., і страховим відшкодуванням, яке підлягало до сплати страховиком винної особи ТДВ «Страхова компанія «Юнівес», за вирахуванням франшизи, яка складає 1000 грн. - 68205,10 грн.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Поняття збитків визначено ст. 22 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктами 1 та 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Виходячи із аналізу даної статті, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а не її поліпшення порівняно із попереднім станом до пошкодження.

Так, висновком експерта за результатами проведення судової комісійної автотоварознавчої експертизи від 30 жовтня 2018 року № 18860/18-54 визначено матеріальний збиток в розмірі 69205,10 грн. (а. с. 195 т. 1), який розраховується за формулою У = Сврз + ВТВ, де У - матеріальний збиток, Сврз - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу, ВТВ - величина втрати товарної вартості (в даному випадку ВТВ - 0).

Отже, необхідно розмежовувати поняття «вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток, завданий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди», що було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Позивач, заявляючи позовні вимоги на відшкодування заподіяної йому шкоди та самостійно визначаючись із вимогами, просив стягнути із відповідача страхової компанії вартість матеріального збитку, що всього складає 69205,10 грн., дані вимоги було задоволено судом, в цій частині рішення суду не оскаржено. При цьому апеляційний суд враховує, що дана сума є меншою від ліміту відповідальності страхової компанії.

Заявляючи вимоги до винної особи, позивач просив стягнути із останнього різницю між фактичними витратами на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля 162623,84 грн. та вартістю матеріального збитку, що покладено на страхову компанію, при цьому вимог до страхової компанії про стягнення вартості відновлювального ремонту в разі проведення ремонту пошкодженого автомобіля позивачем заявлено не було.

Визначений судом першої інстанції фактичний розмір шкоди помилково ототожнено ним із повною вартістю відновлювального ремонту без її коригування з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу, який у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є складовою частиною розрахунку матеріального збитку.

Відтак, помилковими є висновки суду першої інстанції про покладення в такому випадку на винну особи частини фактичних витрат позивача на відновлювальний ремонт в заявленому позивачем розмірі.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача до даного відповідача є необґрунтованими і в заявленому вигляді задоволенню не підлягають.

Таким чином, оскільки страховиком ТДВ «Страхова компанія «Юнівес» було добровільно сплачено страхове відшкодування 37672,18 грн., а судом додатково стягнуто з цього відповідача 30532,92 грн. в межах страхової суми із залишком ліміту відповідальності, із відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача лише франшиза в розмірі 1000 грн. відповідно до ст. 1194 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Доводи щодо спростування підстав для стягнення франшизи відповідач в апеляційній скарзі не навів.

Також апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо солідарного стягнення із відповідачів судових витрат в розмірі 4661 грн.

Відповідно до вимог ст. 144 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Покладення судом солідарного обов`язку по сплаті судових витрат не ґрунтуються на вимогах закону та є неправильним.

З огляду на вимоги ст. 376 ЦПК України апеляційний суд пришов до висновку про необхідність скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 та в частині розподілу судових витрат та прийняття в цій частині нової постанови, якою стягнути на користь позивача із відповідача ОСОБА_1 франшизу в розмірі 1000 грн. та судові витрати із ТДВ «Страхова компанія «Юнівес» 1092,69 грн. пропорційно задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат і шляхом взаємного зарахування судових витрат 35,77 грн., які підлягали стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 при частковому задоволенні позову, та 1872,13 грн., які підлягали стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно задоволенню апеляційної скарги, остаточно стягує із позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1836,36 грн. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року скасувати в частині позовних вимог до ОСОБА_1 та розподілу судових витрат та прийняти в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_7 ) 1000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Юнівес» (м. Київ вул. Велика Васильківська 72 ) судові витрати в розмірі 1092,69 грн.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1836,36 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :