ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4424/19 Справа № 214/9062/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2019 року, яке ухвалене суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі - ПАТ «ОТП Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений зазначений Кредитний договір №ML-0AU/524/2007, згідно якого ОСОБА_1 було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 40000 доларів США грн. зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 5,99% річних, строком до 27.07.2020 року, а відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти.

29.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір поруки за №SR-0AU/524/2007, згідно з яким остання поручилась перед банком за виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань, яких останній не виконує.

В результаті невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, станом на 11.08.2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 29053,38 доларів США, яка складається з 26266,34 доларів США - залишок заборгованості за кредитом, 2787,04 доларів США - заборгованість за відсотками.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 29053,38 доларів США, що еквівалентно 617760 грн. 60 коп. за курсом НБУ станом на 11.08.2015 року.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь понесені ним судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2019 року позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №ML-0AU/524/2007 від 29.10.2007 року суму заборгованості у розмірі 29053,38 доларів США, що еквівалентно 617760 грн. 60 коп. за курсом НБУ станом на 11.08.2015 року, яка складається з 26266,34 доларів США - залишок заборгованості за кредитом, 2787,04 доларів США - заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» по 4633 грн. 50 коп., з кожного окремо, в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що на день звернення позивача із даним позовом порука відповідача ОСОБА_2 була припинена, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Також судом не враховано, що позивачем по справі не було надано первинної бухгалтерської документації, яка давала б можливість перевірити правильність розрахунку та яка є належним доказом надання кредиту, розміру наданого кредиту та розміру сплачених за кредитом коштів. Крім того, судом першої інстанції, в порушення норм ЦПК України, не було належним чином оцінено розрахунок заборгованості за кредитним договором, який був наданий позивачем та не було надано йому правової оцінки.

Зауважує на тому, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 29.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», у теперішній час ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №ML-0AU/524/2007.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 40000 доларів США грн. зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 5,99% річних, строком до 27.07.2020 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти на умовах, визначених у Кредитному договорі (а.с.5-14).

26.12.2008 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №1 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони внесли зміни до графіку платежів та виклали його у новій редакції.

07.12.2009 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №2 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони погодили, що на період з 28.12.2009 року по 26.03.2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовувалась фіксована процентна ставка в розмірі 13,49% відсотків річних а на період з 26.03.2010 року - плаваюча процентна ставка + FIDR.

26.03.2012 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №3 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони погодили, що на період з 26.03.2012 року для розрахунку процентів користування кредитом використовувалась плаваюча процентна ставка у розмірі 4,41% відсотків річних + FIDR.

24.03.2014 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №5 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони погодили, що на період з 24.03.2014 року по 25.05.2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовувалась фіксована процентна ставка в розмірі 8,69 % відсотків річних а на період з 26.05.2014 року - плаваюча процентна ставка у розмірі 4,41% відсотків річних + FIDR.

11.08.2014 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №6 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони погодили, що на період з 26.08.2014 року по 25.02.2015 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовувалась фіксована процентна ставка в розмірі 6,00 % відсотків річних а на період з 26.02.2015 року - плаваюча процентна ставка у розмірі 4,41% відсотків річних + FIDR.

29.10.2007 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений Договір поруки за №SR-0AU/524/2007, відповідно до ямов якого остання поручилась перед банком за виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань за Кредитним договором (а.с.62-64).

Згідно умов вказаного договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідач ОСОБА_1 , в порушення умов Кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 11.08.2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 29053,38 доларів США, яка складається з: 26266,34 доларів США - залишку заборгованості за кредитом, 2787,04 доларів США - заборгованості за відсотками (а.с.73).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, однак не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню в солідарному порядку, з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, чинній на момент пред`явлення позову та ухвалення рішення судом першої інстанції, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

У справі, що переглядається, поряд з установленням строку дії договору кредиту сторони визначили й строки виконання боржником окремих зобов`язань, внесення щомісячних платежів, у вигляді платежів до дати, встановленої у графіку, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Враховуючи наведене, строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо за кожним щомісячним платежем, а відтак стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 , як з поручител солідарно з ОСОБА_1 , має відбуватись у межах шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором позичальником було сплачено 27 травня 2014 року, а із позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду в грудні 2015 року, тобто порука є такою, що припинилась в частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до подачі цього позову, тобто до червня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що стягненню на користь банку в солідарному порядку з ОСОБА_2 , як поручителя та з ОСОБА_1 , як боржника, підлягає заборгованість за кредитним договором, яка нарахована за 6 місяців до пред`явлення позову, а саме за період липень-грудень 2015 року, яка становить 1813,26 доларів США, та заборгованість, яка підлягає стягненню в достроковому порядку 22 639,82 доларів США, а разом стягненню на користь банку в солідарному порядку з ОСОБА_2 , як поручителя та з ОСОБА_1 , як боржника підлягає 24453,08 доларів США, що в межах заявлених позовних вимог еквівалентно 519 944 грн. 65 коп. за курсом НБУ станом на 11.08.2015 року.

При цьому, колегія суддів вважає, що не підлягає стягненню на користь банку в солідарному порядку з ОСОБА_2 , як поручителя та з ОСОБА_1 , як боржника, заборгованість по відсоткам в розмірі 2787,04 доларів США, оскільки вказана заборгованість нарахована станом на березень 2015 року, тобто за межами шестимісчного строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, отже відсутні правові підстави для стягнення вказаної заборгованості з поручителя.

Отже, стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором в розмірі 4600,30 доларів США, з яких 1813,26 доларів США - залишок заборгованості за кредитним договором, 2787,04 доларів США - заборгованість по відсоткам, що в межах заявлених позовних вимог еквівалентно 97815 грн. 95 коп. за курсом НБУ станом на 11.08.2015 року, та стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_2 , як поручителя та з ОСОБА_1 , як боржника на користь позивача підлягає 24453,08 доларів США - залишок заборгованості за кредитним договором, що в межах заявлених позовних вимог эквивалентно 519 944 грн. 65 коп. за курсом НБУ станом на 11.08.2015 року.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом першої інстанції положень ст. 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

При цьому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що на день звернення позивача із даним позовом порука відповідача ОСОБА_2 була припинена, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає, є безпідставними, оскільки, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, чинній на момент пред`явлення позову та ухвалення рішення судом першої інстанції, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, тому в даному випадку порука відповідача ОСОБА_2 припинена лише в частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до подачі даного позову, тобто до червня 2015 року.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що позивачем по справі не було надано первинної бухгалтерської документації, яка давала б можливість перевірити правильність розрахунку та яка є належним доказом надання кредиту, розміру наданого кредиту та розміру сплачених за кредитом коштів, оскільки, матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту в розмірі 40000 доларів США, належні та допустимі докази розміру коштів, які сплачені боржником в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в той час як відповідачем ОСОБА_1 не доведено факту неотримання ним кредитних коштів та не доведено, що ним було сплачено заборгованість в іншому розмірі ніж зазначено в розрахунку позивача. слід зауважити, що факт надання кредиту підтверджується частковим виконанням боржником зобов`язань за кредитним договором щодо погашення заборгованості.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції, в порушення норм ЦПК України, не було належним чином оцінено розрахунок заборгованості за кредитним договором, який був наданий позивачем та не було надано йому правової оцінки колегія суддів вважає безпідставним, оскільки розрахунок заборгованості, наданий позивачем, перевірений колегією суддів, колегія суддів погоджується з ним і вважає його вірним, в той час як власного розрахунку апелянтом не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, оскільки, порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет №15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 30.05.2007 року №200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року за №656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29.12.2000 року №520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.02.2001 року за №152/5343) та іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього ж Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Оскільки наявність відповідної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями є загальновідомою інформацією, бо розміщена на офіційних сайтах Верховної Ради України та Національного банку, суд приходить до висновку, що перешкоди для стягнення заборгованості в іноземній валюті відсутні, що також узгоджується із правовим висновком Верховного суду, який встановлено в постанові від 04.07.2018 року, справа №761/12665/14-ц.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення у справі -скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 4600,30 доларів США, з яких 1813,26 доларів США - залишок заборгованості за кредитним договором, 2787,04 доларів США - заборгованість по відсоткам, що в межах заявлених позовних вимог еквівалентно 97815 грн. 95 коп. за курсом НБУ станом на 11.08.2015 року, в межах заявлених позовних вимог, та стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , як поручителя та з ОСОБА_1 , як боржника на користь позивача 24453,08 доларів США залишку заборгованості за кредитним договором, що в межах заявлених позовних вимог эквивалентно 519 944 грн. 65 коп. за курсом НБУ станом на 11.08.2015 року, в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в межах заявлених та задоволених позовних вимог, а саме з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5366,58 грн., з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3899,58 грн. (а.с.4).

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №ML-0AU/524/2007 від 29.10.2007 року заборгованість в розмірі 4600,30 доларів США, що еквівалентно 97815 (дев`яноста сім тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 95 коп. за курсом НБУ станом на 11.08.2015 року, яка складається із 1813,26 доларів США - залишку заборгованості за кредитом та з 2787,04 доларів США - заборгованості за відсотками.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №ML-0AU/524/2007 від 29.10.2007 року заборгованість в розмірі 24453,08 доларів США, що еквівалентно 519 944 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 65 коп. за курсом НБУ станом на 11.08.2015 року, яка складається з залишку заборгованості за кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 5366 (п`ять тисяч триста шістдесят шість) грн. 58 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 3899 (три тисяч вісімсот дев`яноста дев`ять) грн. 58 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: