КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/597/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Зотько Т.А. 24 квітня 2018 року,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

В липні 2014 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось до суду з позовом, який неодноразово уточнювався, про стягнення з ОСОБА_1 400258,41 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 10 750 185,93 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 09 квітня 2008 року між сторонами укладено Договір кредиту №031.29-08/301.

06 жовтня 2008 року, 13 жовтня 2008 року до Кредитного договору укладено Додаткові угоди №1 та №2 відповідно, згідно із якими змінилась валюта кредитування та розмір наданого кредит. Згідно із вказаними змінами позичальник отримав 230232,95 доларів США з урахуванням додаткової суми кредиту в розмірі 99271 доларів США на строк по 08 квітня 2033 року, за користування якими зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 14,8% річних.

Додатковою угодою №3 від 18 серпня 2011 року сторони підтвердили, що залишок заборгованості за кредитом на дату цієї угоди становить 224146,84 долари США, залишок заборгованості за процентами становить 27593,10 доларів США, для якої установлено порядок їх сплати. Встановлено нову процентну ставку в розмірі 15,55% річних, яка сплачується згідно із графіком.

Належним чином позичальник своїх зобов`язань не виконував, станом на 27 травня 2014 року його зобов`язання перед банком становлять:

- 224146,84 долари США - заборгованість за кредитом;

- 150311,02 долари США - заборгованість за відсотками;

- 4218,10 доларів США пеня за несвоєчасне повернення кредиту;

- 21582,45 доларів США пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 400258,41 доларів США, а також судові витрати в сумі 3654 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати.

В апеляційній скарзі посилається на неналежне повідомлення його про розгляд справи. Вказує, що змінив місце проживання, проте у справі приймав участь його представник і суд мав повідомити його про розгляд справи.

Вказує, що представник подавав заяву про застосування строків позовної давності. Зазначає про те, що судом не проведено перевірку нарахування пені. Посилається на те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається від дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою. Натомість зазначає, що позивач провів нарахування цих відсотків за весь період існування боргу з 18 березня 2010 року - дня останньої сплати відповідачем необхідних платежів.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Давиденко О.В. доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до части 1 та 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 09 квітня 2008 року між сторонами укладено Договір кредиту №031.29-08/301.

06 жовтня 2008 року, 13 жовтня 2008 року до кредитного договору укладено Додаткові угоди №1 та №2 відповідно, згідно із якими змінилась валюта кредитування та розмір наданого кредит. Згідно із вказаними змінами позичальник отримав 230232,95 доларів США з урахуванням додаткової суми кредиту в розмірі 99271 доларів США на строк по 08 квітня 2033 року, за користування якими зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 14,8% річних.

Додатковою угодою №3 від 18 серпня 2011 року сторони підтвердили, що залишок заборгованості за кредитом на дату цієї угоди становить 224146,84 долари США, залишок заборгованості за процентами становить 27593,10 доларів США, для якої установлено порядок їх сплати. Встановлено нову процентну ставку в розмірі 15,55% річних, яка сплачується згідно із графіком.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4, 2.10 цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1., 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Нарахування неустойки (пені) здійснюється щоденно з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або нарахованими процентами до моменту сплати зазначеної заборгованості, але не більше одного року з моменту виникнення цієї заборгованості, що визначено у п.4.1.1. договору.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.3.3.2-3.3.5, 3.3.7-3.3.17 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3 (три) процента від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок.

Згідно п.4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із установленої законом обов`язковості виконання зобов`язань, та, встановивши порушення позичальником умов кредитного договору, дійшов висновку про стягнення суми заборгованості в судовому порядку.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції також розглянув заяву про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що остання дата сплати кредиту відбулася 18 березня 2010 року, а тому з урахуванням п.п.1.1, 2.4.1 кредитного договору строки позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості починає обчислюватися з 10 липня 2010 року, тобто через 90 днів з моменту несплати відповідачем чергового платежу до 10 числа відповідного місяця, а відтак, на думку відповідача, строки позовної давності закінчилися 10 липня 2013 року, при цьому позивач звернувся до суду з позовом у 2014 році з пропуском строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з календарним штемпелем на конверті позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою 10 липня 2014 року. При цьому 18 серпня 2011 року сторони уклали Договір про внесення змін №3 та підтвердили, що залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення цієї додаткової угоди складає 224146,84 доларів США, залишок заборгованості за нарахованими процентами 27593,10 доларів США, погоджено встановлення нової процентної ставки, а також порядок погашення залишку кредитної заборгованості, яке повинно здійснюватися до 10 числа (включно) кожного місяця згідно встановленого графіку. Згідно графіку та відповідно до укладених змін перший платіж у сумі 926,23 доларів США повинен бути сплачений до 10 березня 2013 року. Крім того, відповідно до наданої представником позивача виписки по особовому рахунку відповідача за період 01 січня 2000 року по 04 березня 2011 року була проведена операція щодо погашення відсотків по кредиту 10 лютого 2011 року.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже порушення позичальником умов кредитного договору є підставою для стягнення суми заборгованості в судовому порядку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із змістом ст.77 ЦПК України в редакції Закону №1618-IV 18 березня 2004 року та ст.131 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасниками справи відповідно до процесуального закону слід вважати позивача, відповідача та третю особу. Представники не є учасниками справи, проте є учасниками судового процесу. Закон покладає обов`язок як на учасників справи, так і на їхніх представників обов`язок сприяти розгляду справи, зокрема у вигляд інформування дійсного їх місця проживання.

Як убачається з даних довіреності, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси у суді, довіреність діяла до 18 листопада 2017 року, тобто припинила свою чинність з настанням цієї дати. Незалежно від того, що у справі приймав участь представник, ОСОБА_1 був зобов`язаний повідомити суд про зміну своєї адреси, але уникнув цього.

В судове засідання на 24 квітня 2018 року відповідач викликався до суду за відомими адресами, які слід уважати належними.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не убачає підстав для скасування рішення, виходячи із наведених доводів.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам.

При цьому колегією суддів постановлено про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-бухгалтерської експертизи, заявленого на стадії апеляційного провадження.

Колегія суддів виходить з положень ст.367 ЦПК України та враховує, що апеляційна скарга не містить посилань на неправильність рішення суду в частині обрахування заборгованості по тілу кредиту та відсоткам. Поряд з цим, колегія суддів враховує, що 12 травня 2015 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва за клопотанням представника відповідача призначено судово-економічну експертизу, яка була залишена без виконання у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 вимог про її оплату.

Доводи апеляційної скарги в частині неправильного обрахування пені в межах позовної давності відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частина 2 ст.258 ЦК України установлює, що до вимог про стягнення пені установлюється спеціальна позовна давність - 1 рік.

З розрахунків заборгованості (т.1 а.с.80-83) убачається, що пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків нарахована за період з 02 березня 2014 року по 11 лютого 2015 року, при цьому позов подано до суду 10 липня 2014 року, тобто пеня нарахована в межах одного року. Дані цих розрахунків відповідачем не спростовуються, а твердження апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та загальному посиланні на не проведення перевірки такого нарахування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова