Провадження № 22-ц/802/629/19 Категорія: 32 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання - Галицька І.П.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача: прокуратури Волинської області - Романишиної Т.Л.,

представника відповідачів: Державної казначейської служби України і Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області - Петрунів Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача - Державної казначейської служби України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що слідчим відділом Маневицького РВ УМВС України у Волинській області у 2014 році проводилося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №00004111 за фактом вчинених крадіжок з торгових закладів, які мали місце у листопаді 2014 року в смт. Маневичі Волинської області. В ході проведення досудового розслідування 13 лютого 2015 року йому було оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та матеріали досудового розслідування скеровано до суду для проведення досудового розгляду.

Вироком Любешівського районного суду Волинської області від 11 липня 2016 року його було виправдано за відсутністю доказів вини у вчиненні злочину, ухвалою апеляційного суду від 17 січня 2017 року вказаний вирок залишено без змін. У зв`язку із поданням касаційної скарги на вирок суду остаточне рішення у справі касаційною інстанцією було прийнято 12 жовтня 2017 року. Таким чином, період, за який він незаконно був притягнутий до кримінальної відповідальності та в судовому порядку був змушений доводити свою невинність становить 31 місяць.

Внаслідок незаконних дій та рішень органів досудового слідства та прокуратури йому було спричинено моральну шкоду, зокрема, було принижено його честь та гідність, він жив у постійному страху за своє майбутнє, оскільки очікував, що може бути засуджений за діяння, яких не скоював. Перед кожним відвідуванням слідчого та суду відчував душевні переживання, його мучило безсоння. Знайомі, дізнавшись про притягнення його до кримінальної відповідальності, практично перестали спілкуватися з ним, що призвело до душевних страждань та порушення звичного ритму життя.

В ході проведення досудового розслідування проводився обшук за місцем його проживання, обмежувалися його права і свободи, прослуховувався телефон, було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 18 години вечора до 08 години ранку.

Будучи неповнолітнім, учнем 10 класу, усе перераховане у сукупності спричинило йому великі душевні страждання, він не міг нормально вчитися, здобувати освіту, належним чином готуватися до зовнішнього незалежного тестування, що вплинуло на неможливість у подальшому вступити в обраний вуз.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з Держаного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь 1 500 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України в рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 92 562 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким його позов задовольнити повністю та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 500 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач - Державна казначейська служба України, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові про стягнення коштів з Держказначейства.

У відзиві на апеляційні скарги прокуратура Волинської області просить залишити без змін рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення, а рішення суду підлягає зміні з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що моральна шкода завдана позивачу внаслідок неправомірних дій органів досудового розслідування і прокуратури, а також вірно урахував вимоги розумності та справедливості, положення статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», обставини справи, характер порушень прав позивача та їх тривалість, наслідки таких порушень.

При цьому суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Разом із тим, апеляційний суд не погоджується із визначенням розміру моральної шкоди та способом його стягнення, зазначеним судом першої інстанції, у зв`язку із чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Таким чином, з огляду на те, що позивача виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 13 березня 2015 року (оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення) по 17 січня 2017 року (дата набрання законної сили вироком суду), що складає 1 рік 10 місяців 4 дні, тобто, 22 місяці 4 дні.

Зазначена обставина спростовує посилання позивача в апеляційній скарзі, що під слідством і судом він перебував 31 місяць, тобто до постановлення касаційною інстанцією ухвали від 12 жовтня 2017 року, оскільки у відповідності до статті 523 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Термін після ухвали апеляційного суду та до постановлення ухвали касаційної інстанції ураховується судом апеляційної інстанції як підстава, яка підтверджує обставини продовження душевного хвилювання позивача, як неповнолітньої особи щодо його подальшої долі та неможливості повноцінно і вільно займатися навчальним процесом, що є підставою для визначення моральної шкоди у більшому розмірі, ніж мінімально визначений законом.

Також при визначенні моральної шкоди у більшому розмірі суд апеляційної інстанції ураховує те, що під час досудового розслідування було порушено право на захист позивача, як неповнолітньої особи, яка у силу свого віку та вимог закону не могла самостійно себе захищати, а на органи досудового розслідування законом було покладено обов`язок забезпечити неповнолітньому правничу допомогу адвоката.

Таким чином, з урахуванням усіх обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 200 000 грн., який у даному випадку є розумним та справедливим щодо неповнолітньої особи.

При цьому ураховується, що законом визначено мінімальний розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, але не встановлено граничний розмір такої шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі ДКС України на те, що відповідно до вимог ст.12 Закону вимоги позивача підлягали розгляду Любешівським районним судом - відхиляються апеляційним судом, оскільки зазначена правова норма не підлягає у даному випадку до застосування, так як відносно позивача кримінальне провадження не закрите, а постановлено виправдувальний вирок.

Разом із тим заслуговують на увагу посилання в апеляційних скаргах на те, що судом першої інстанції невірно зазначено, яким чином має бути стягнуто моральну шкоду, у зв`язку із чим зазначена обставина відповідно до вимог ст.376 ЦПК України також є підставою для зміни рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача - Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2019 року в даній справі змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 200 000 грн. (двісті тисяч грн.) моральної шкоди.»

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя:

Судді: