Справа № 583/5198/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Плотникова Н.Б.

при секретарі Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом

Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 27606,19 грн. за кредитним договором б/н від 21.08.2008 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.08.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 14000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому просить стягнути з неї заборгованість по кредитному договору в сумі 27606,19 грн. та судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, представником відповідача подано відзив на позовну заяву (конкретизований та доповнений), в якому просить відмовити АТ КБ «Приватбанк» у позові. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову банку, оскільки законом визначено порядок погашення кредитної заборгованості, а саме в першу чергу погашаються проценти та неустойка, а потім тіло кредиту. Про досягнення сторонами кредитного договору іншого порядку погашення договору, всупереч вимогам ст..ст. 12, 81 ЦПК України, банком доведено не було, а підписана відповідачем заява-анкета про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг таких умов не містить.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Банком надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 р. № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперацій та служать підставою для записів у регістрах бух обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору. Також зазначає, що розрахунок заборгованості банку проведений автоматизованою системою станом на 13.11.2018 р. і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійснені боржником платежі на його виконання. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Передбачивши зазначені види неустойки в кредитному договорі, банк не допускає порушення норми статті 61 Конституції України. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 09.2018 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 29.11.2018 р. до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені. В зв`язку з чим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Також, виконання грошового зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою - пеня, штраф (ст. ст. 546, 549 ЦК України).

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки у разі неналежного виконання зобов`язання.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що 21.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 14000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 21.08.2008 року (а.с. 9).

Також відповідачем цього ж дня підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», умовами якої визначено, зокрема, розмір відсотків за користування кредитними коштами, випадки застосування та розмір неустойки (а.с.10).

Додані банком до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку при укладенні кредитного договору 21.08.2008 року відповідачем особисто не підписані.

Факт видачі кредитної картки (остання строком дії до 09.2018 року) та користування кредитними коштами підтверджується випискою з карткового рахунку та відповідачем не оспорюється (а.с. 99-105, 115).

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

З доданого позивачем до позовної заяви розрахунку вбачається, що розрахунок заборгованості розділено на дві частини з 21.08.2008 р. по 31.05.2015 р. та з 01.06.2015 р. по 13.11.2018 р.

Станом на 31.05.2015 р. відповідачка мала заборгованість за кредитом в сумі 9128,66 грн., з яких 7285,44 грн. заборгованість за кредитом, 290,54 грн. заборгованість за процентами.

Станом на 13.11.2018 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» становить 27606,19 грн., в тому числі: нараховано відсотків за користування кредитом 16541,07 грн., нараховано пені 9512,44 грн., штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 1302,68 грн. Тіло кредиту в розрахунку не зазначено.

Розглядаючи вказаний розрахунок на предмет обгрунтованості та відповідності умовам кредитного договору суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже, вказаними нормами матеріального права визначено порядок погашення кредитної заборгованості, а саме в першу чергу погашаються проценти та неустойка, а потім тіло кредиту.

Про досягнення сторонами кредитного договору іншого порядку погашення кредиту банком доведено не було, а підписані анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду таких умов не містять.

Згідно з позовними вимогами позивачем заборгованість по тілу кредиту взагалі не визначається, а стягнути просять лише нараховані відсотки, пеню та штрафи, взагалі не зазначаючи в позові, на яку заборгованість по тілу кредиту проведені такі нарахування.

У зв`язку з тим, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» по тілу кредиту відсутня, неможливо встановити, з якої суми тіла кредиту нараховано заборгованісь за відсотками, пенею та штрафами, а також неможливо встановити розмір застосованого для нарахування такої заборгованості відсотку.

Таким чином, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, фактично містить лише певні показники, але не наданий алгоритм (формула), за яким можливо встановити, як з наведених показників утворився результат (відсотки; з яких сум розраховані пеня, штрафи тощо; за який період). А тому, наданий розрахунок не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, які закріплені в ст.ст. 77-79 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку з чим судом відхиляється.

Крім того, перевіряючи обґрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , який складається з двох частин (до 31.05.2015 р. та після вказаної дати), суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 1056 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Крім цього, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Якщо сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір, то зазначені Умови і тарифи повинні містити підпис позичальника, про ознайомлення з ними.

Умовами кредитного договору встановлена базова відсоткова ставка по кредиту 1,9 % в місяць, тобто 22,80 % на рік (а.с. 9 зворот, а.с. 10).

Проте в подальшому відсоткову ставку було збільшено: з 01.01.2013 р. 30,00 %, з 01.09.2014 р. 34,80 %, з 30.01.2015 р. 32,40 %, з 01.04.2015 р. 42,00 % і така ж ставка на прострочену заборгованість, а з 01.06.2015 р. процента ставка за користування кредитом встановлена 2,7 % та 3,5 %.

При цьому надані суду Умови, якими Банк обґрунтовує розмір нарахованої заборгованості відповідачу у збільшеному розмірі відсоткової ставки, не містять підпису позичальника ОСОБА_1 , а інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а не ті, які були чинними на момент підписання кредитного договору (заяви) 21 серпня 2008 року, АТ КБ "ПриватБанк" не надав.

Таким чином, Банком не доведено, що відповідач підписала також і зміни до умов кредитування, а тому одностороння зміна відсоткової ставки кредитором з 22,8% на рік до 42,00% на рік є нікчемною.

Також слід зазначити, що з довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2 від 26.04.2019 р. клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 21.08.2008 р. отримала картки № 276109, 554345, 067259, 255873, 665387 остання з них мала термін дії до 09.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позивальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та пені після вересня 2018 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 14-10цс18.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач не спромігся надати суду обгрунтований, зрозумілий розрахунок заборгованості Відповідача як в частині заборгованості за відсотками та пенею, так і в частині нарахованих штрафів, оскільки такі нараховуються в залежності від заборгованості за тілом кредиту, який позивачем взагалі не зазначений і не обґрунтований у позові.

Правова позиція Верховного Суду у даному випадку вказує на обов`язок суду самостійно визначити заборгованість позичальника за кредитним договором за наявними матеріалами.

Однак наявних у справі матеріалів явно недостатньо для здійснення розрахунку заборгованості, суд позбавлений самостійно збирати докази, а з огляду на складність Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», для здійснення правильного розрахунку необхідні спеціальні знання у іншій галузі, ніж право (економіка, бухгалтерія). Натомість, суд позбавлений можливості призначити судову економічну експертизу з власної ініціативи.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 27606,19 грн., а відтак наявності підстав для задоволення позовних вимог. Тому в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" слід відмовити за недоведеністю обставин, які слугували підставою позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. ст. 207, 546, 549, 599, 628, 634, 638, 1048, 1054-1056 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 247, 263-265, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Б. Плотникова