Справа № 396/455/19
Провадження № 2/396/236/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу № 396/455/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням посилаючись на те, що вона являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того у вказаному будинку проживав та є зареєстрованим її син ОСОБА_2 . В 2009 року син переїхав на постійне місце проживання в с. Соснівка АДРЕСА_2 Макарівського району Київської області, де проживає по сьогоднішній час. Відповідач не приймає участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні платежі, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що позбавляє позивача права вільно розпоряджатися своєю власністю, в зв`язку з цим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 24.04.2019 року.

24.04.2019 року у зв"язку з неявкою відповідача підготовче судове засідання відкладено на 20.05.2019 року.

20.05.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 18.06.2019 року.

Позивач в судовому засіданні 18.06.2019 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того зазначила, що відповідач за вказаною адресою не проживає більше 10 років, зовсім не цікавиться її життям та не допомагає. Реєстрація її сина ОСОБА_2 в даному будинку позбавляє її права на оформлення субсидії, надавши відмову УПСЗН Новоукраїнської РДА у наданні субсидії.

Відповідач в в судове засідання 18.06.2019 року не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав. Поштові повідомлення, які були направлені відповідачу за адресою його місця реєстрації повернулись з відміткою «адресат відсутній». Крім того відповідач був повідомлений шляхом оголошення на веб-сайті "Судова влада" та телефонограммою, яка була передана секретарем судового засідання 12.06.2019 року ОСОБА_2 . Номер телефону відповідача був наданий позивачем ОСОБА_1 .

Суд ухвалив розгляд справи провести у відсутність відповідача по справі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне їй право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 є спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , а саме: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за номером АДРЕСА_1 , належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Новоукраїнською міською радою Кіровоградської області 26 березня 1982 року та зареєстрованого Ульяновським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за № 5752/27 (а.с.5).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, об"єкт нерухомого майна: житловий будинок. адреса: АДРЕСА_1 , підстава винекнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1890, виданий 10.11.2017 року, форма власності: приватна, власник: ОСОБА_1 (а.с. 6).

11 лютого 2019 року ОСОБА_1 було направлено ОСОБА_2 лист - претензію відповідно до якого позивач просить ОСОБА_2 в добровільному порядку знятись з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 13). Вказаний лист-претензію відповідачем було отримано 24.02.2019 року про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 14).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, позивач як власник житлового будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм належним майном на свій розсуд, і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні своїх прав, а відповідач в свою чергу порушує право позивача.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до правової позиції ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19, яка є обов`язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , складеного, депутатом Новоукраїнської міської ради, ОСОБА_4 було проведено обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 за вказаною адресою проживає одна.

Зареєстрований син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 останніх десяти років з матір`ю не спілкується, не приїздить, не допомагає матеріально, не претендував на проживання біля матері та на її прохання не вживає заходів для зняття з реєстрації (а.с.7).

Отже суд встановив, що позивачка бажає визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у зв`язку з тим, що вона позбавлена права вільно розпоряджатися своєю власністю, а також не може оформити субсидію.

Таким чином позивачка позбавлена права вільно, на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, що є порушенням її права власності.

Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку перешкоджає власнику будинку у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, судом встановлено, що відповідач, який доводиться сином позивачки у житловому будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності позивачу, більше десяти років (з 2009 року) не проживає, про причини відсутності за місцем реєстрації понад десять років суду не повідомив, із заявами до поліції, що йому чинять перешкоди в користуванні житлом не звертався.

Судом не встановлено обставин, щоб позивачка створювала перешкоди у проживанні відповідача, як встановлено відповідач з 2009 року поїхав в с. Соснівка Макарівського району Київської області, де проживає по сьогоднішній час, а тому суд приходить до висновку про відсутність поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач втратив право користування житловим будинком позивача та добровільно не здійснює дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує останню у розпорядженні належним їй будинком.

Судові витрати позивачка просила залишити за нею, а тому відповідно до заяви, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Понесені судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 21 червня 2019 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз