Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 757/43484/16-ц

провадження № 61-33920св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 15 листопада 2016 року у складі судді Фаркош Ю. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання договору недійсним.

Позов обґрунтовано тим, що 08 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який перейменовано на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір № 014/0049/74/62280, згідно з яким банк зобов`язався надати позивачу споживчий кредит у розмірі 139 430 доларів США.

Посилаючись на те, що кредитний договір не відповідає вимогам законодавства, містить несправедливі та дискримінаційні умови, під час укладення кредитного договору відповідачем порушено норми Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед укладення кредитного договору банком не повідомлено позичальника про орієнтовну сукупну вартість кредиту, умови кредитування, валютні ризики, позивач просив суд визнати вказаний кредитний договір недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитний договір містить всі істотні умови щодо предмета договору, об`єкта кредитування, надання та забезпечення кредиту, що спростовує доводи позивача про те, що йому не було надано достовірну інформацію щодо всіх істотних умов кредитного договору. Позивачем не доведено, що договір містить істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін. Кредитний договір спрямований на набуття цивільних прав та обов`язків сторін, їх волевиявлення було вільним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції правильно з`ясовано обставини справи, належно оцінено докази у справі. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_1 у позові. Позивач не надав суду докази, що укладеним договором суттєво порушено його права при укладенні договору, його умови є несправедливими щодо нього. Крім того, волевиявлення позивача на укладення цього договору було вільним, він протягом десяти років виконував умови договору. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У червні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду вказану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права через невідповідність висновків судів фактичним обставинам справи. Суди не звернули уваги, що вимоги законодавства про обов`язок банку повідомити позичальника про умови кредитування, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, банком не виконано при укладенні кредитного договору. Позивач позбавлений можливості належним оцінити властивості послуги з надання кредиту та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Судами не надано належну оцінку очевидному дисбалансу сторін договору, адже умови договору стосовно споживача є дискримінаційними. Судами неправильно застосовано норми матеріального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 08 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який перейменовано на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір № 014/0049/74/62280, згідно з яким банк зобов`язався надати позивачу споживчий кредит у розмірі 139 430 доларів США для придбання земельної ділянки з будинком за адресою: АДРЕСА_1, зі встановленої процентною ставкою 12% річних, строком повернення кредитних коштів до 08 серпня 2026 року.

Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язувався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно з умовами кредитного договору та тарифів кредитора, а також виконати інші обов`язки, визначені цим договором.

Позичальник був ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та валютними ризиками, пов`язаними із виконанням кредитного договору, що підтверджується власноруч зробленим позичальником записом: «Договір мною прочитаний, його умови та правові наслідки підписання договору мені зрозумілі та я з ними згоден. Підпис під цим договором зроблено мною власноручно та добровільно».

06 жовтня 2011 року сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 014/0049/74/62280 від 08 серпня 2006 року.

За змістом пункту 6 цієї Додаткової угоди № 2, позичальник підтверджує, що перед укладенням цієї додаткової угоди він був повідомлений у письмовій формі про всі умови споживчого кредиту в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Частиною 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції чинній на час укладення договору (далі - Закон) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до встановлених у справі обставин оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами у серпні 2006 року, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткові вимоги щодо умов кредитного договору та надалі виконував його умови.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про волевиявлення позивача на укладення оспорюваного кредитного договору з тих підстав та на тих умовах, що визначені ним, підтверджуються матеріалами справи.

Судами встановлено, що позивач протягом тривалого часу після укладення кредитного договору не заперечував зобов`язання, що передбачені ним та виконував ці зобов`язання, погашаючи суму кредиту.

Враховуючи таку засаду цивільного законодавства як свободу договору, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що позивач не надав суду докази про суттєве порушення його прав при укладенні договору та несправедливі його умови.

Аналіз положень статті 18 Закону дає підстави дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Позивачем не викладено переконливі аргументи про те, що умови оспорюваного договору призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, а також завдають йому шкоду як споживачу.

Доводи касаційної скарги лише з посиланням на те, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банк зобов`язаний під час укладення договору попередити споживача про валютні ризики, про дисбаланс прав та обов`язків у спірному договорі без переконливих аргументів з посиланням на докази, які б спростовували встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, Верховний Суд відхиляє.

Доводи касаційної скарги, що кредитний договір містить умови, які суперечать постанові Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» в частині встановлення комісії за надання кредиту, комісії за внесення змін до договору, комісії про дострокове погашення кредиту, є необгрунтованими, оскільки з таких підстав позов не було пред`явлено, а за змістом частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Крім того, вказаний нормативно-правовий акт прийнято після укладення сторонами 08 серпня 2006 року кредитного договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені судами обставини та зводяться до незгоди із судовими рішеннями.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик