ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1730/19 Справа № 206/1504/18 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Лаченкової О.В.
суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка, -

ВСТАНОВИЛА:
В березні 2017 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Комунального закладу Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що з 12.02.87 по теперішній час він перебуває у трудових відносинах з відповідачем, на посаді кухара їдальні № 1 з годинною тарифною ставкою 0,557 руб. при 6-годинному робочому дні. Після загальновідомих подій на Чорнобильській АЕС, позивач був відряджений з основного місця роботи до зони відчуження. У період з 23.05.87 по 05.10.87 позивач виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС у складі 960 відділу військової торгівлі на посаді кухара їдальні № 1. На даний час позивач має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії. Під час відрядження у зону ЧАЕС позивач виконував необхідні та термінові роботи, внаслідок чого втратив працездатність та є інвалідом 3 групи. 05.07.2017 відповідачем було надано позивачу довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження, в якій зазначено, що за період з 23.05.87 по 05.10.87 позивачу була нарахована заробітна плата в загальному розмірі 1048 руб. 85 коп. Нещодавно позивач дізнався, що розрахунок, який відображено відповідачем у довідці про заробітну плату за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС проведено не вірно, без врахування вимог нормативно-правових актів, з яких знято гриф «Секретно» та «Для службового користування», які регулювали порядок та розміри оплати праці осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 30-ти кілометровій зоні, а саме, під час нарахування заробітної плати, а саме: не збільшено на 100 % (тобто вдвічі) тарифну ставку згідно п. 1 постанови ЦК КПР, ВР СРСР, КМ СРСР, ВЦРПС за № 524-156 від 07.05.86 та постанови Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням, Секретаріату ВЦРПС за № 153/10-43 від 07.05.86; не нарахована премія за роботу в зоні ЧАЕС в розмірі 60 % тарифної ставки (посадового окладу) відповідно до п. 4 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» № 207-7 від 10.06.86. Так, 30.11.2017 року позивач письмово звернувся до відповідача із заявою б/н про проведення перерахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження з врахуванням приписів вищевказаних нормативно-правових актів. Проте, листом № 288 від 13.02.2018 року позивачу було відмовлено у перерахунку заробітної плати за його заявою, через те, що на сьогоднішній день не має можливості здійснити перерахунок без зазначення конкретних причин (а.с. 1-5).
Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального закладу Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати та видати довідку про заробітну плату встановленого зразка - задовольнити в повному обсязі.
Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, має ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково, що підтверджується копіями відповідного посвідчення та довідки МОЗ України про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги (а.с. 8, 9, 10).
У 1987 році позивач, працюючи кухарем 4 розряду у Лікувальному об`єднанні «Дніпропетровського комунального міжобласного клінічного психоневрологічного центру», що підтверджується трудовою книжкою, правонаступником якого є КЗ «Дніпропетровська обласні клінічна психіатрична лікарня», був призваний згідно наказу № 370 Начальника 960 відділу військової торгівлі на посаду - кухар їдальні № 1 у м. Чорнобиль, де виконував спеціальні роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у період з 23.05.87 по 05.10.87 (а.с. 12, 13).
Згідно довідки про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 86-90 роках, виданої ОСОБА_1 № 1055 від 05.07.2017 року, ОСОБА_1 було здійснено перерахунок заробітної плати за роботу в населених пунктах зони відчуження № 2, з 23.05.1987 по 05.10.1987 року по місцю роботи КЗ «ДКПЛ» ДОР на посаді кухаря, часова тарифна ставка 0,557 руб. По відомості виплачена заробітна плата в сумі 1048 руб. 85 коп. з урахуванням коефіцієнта 3 відповідно до постанови Ради Міністрів УСРС та Укрпрфради від 10.06.1986 року №207-7 (а.с.14).
Не погодившись із наданою довідкою позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку заробітної плати за період ліквідації аварії на ЧАЕС, у відповідності до постанови КПРС, ВР СРСР, КМ СРСР, ВЦРПС за № 524-156 від 07.05.1986 року, постанови Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням, Секретаріату ВЦРПС за №153/10-43 від 07.05.1986 року (збільшити тарифну ставку на 100 %), розпорядженням РМ СРСР №964 рс від 17.05.1986 року (оплату праці у 5-ти кратному розмірі), постановою РМ СРСР і ВЦРПС за № 665-195 від 05.06.1986 року та постановою РМ УРСР і ЦРРПС за № 207-7 від 10.06.1986 року (оплата праці у вихідні та святкові дні провести у 2-х кратному розмірі) та видати відповідну довідку (а.с. 16).
За результатом розгляду вказаної вище заяви, відповідач 13.02.2018 року за № 288 надав відповідь, що у жовтні 1987 року позивачу за основним місцем роботи була нарахована заробітна плата за період ліквідації аварії ЧАЕС з 23.05.1987 по 05.10.1987 року згідно первинних документів та у відповідності з чинним законодавством в сумі 606 рублів. На даний час здійснити перерахунок не має можливості (а.с.17).
Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91 № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.
Листом Міністерства праці України, Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС та Міністерства фінансів України від 29.10.1992 №09-3751 було роз`яснено, що вирішення грошових вимог осіб, які в 1986 - 1987 роках брали участь у роботах щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження та їм не була нарахована підвищена заробітна плата за основним місцем роботи відповідно до встановлених розмірів, повинно проводитись згідно із чинним законодавством України. Після аварії на ЧАЕС 26.04.86 Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативних матеріалів: постанови РМ СРСР від 07.05.86 № 524-156, Секретаріату ВЦРПС за № 153/10-43 від 07.05.86 та РМ УРСР від 10.06.1986 № 207-7, та ін.
У вищеназваних нормативно-правових актах йдеться про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється як на військовослужбовців, так військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абз. 4 п. п. 1 п. 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.86 № 207/7, провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.
Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.
Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7).
Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 13.04.2001 № 03-3/1652-018-12 роз`яснено, що відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 № 153/10-43 премія за роботу працівника в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання.
Якщо до призову на військові збори премія працівнику нараховувалась систематично, за період виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, премія також повинна була бути нарахована в тих же розмірах, як і працівникам підприємства, які не приймали участь в ліквідації аварії на ЧАЕС, тобто у відповідності з діючим положенням про преміювання. Якщо в зазначене положення своєчасно внесені зміни у відповідності з підпунктом 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10.06.86 № 207-7 щодо підвищення граничного розміру премій до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць, премія призваному на військові збори за період виконання робіт у зоні ЧАЕС повинна була бути нарахована в зазначених розмірах.
Вирішуючи даний спір суд виходив із того, що ні позивачем ні його представником суду не було надано жодного належного доказу (Положення про преміювання із змінами, накази про преміювання, будь-які інші первинні документи) про преміювання за місцем роботи позивача, а тому, підстави для зобов`язань відповідача здійснити відповідний перерахунок з урахуванням 60% премії у суду відсутні.
Абзацом першим пункту першого постанови ЦК КПРС від 07.05.1986 № 524-156 та постанови Ради Міністрів України від 08.05.1986 № 168-5 установлено надати право керівникам підприємств і організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах щодо ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за підвищеними до 100 % тарифними ставками (відрядними розцінками) та посадовими окладами. Однак, відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української РСР № 199-рс від 27.04.1988 абзац перший пункту першого постанови ЦК КПРС № 524-156 від 07.05.86 втратив чинність.
В той же час, розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.86 були встановлені зони небезпеки, де оплата праці робітників підприємств, установ і організацій, розташованих в межах 30-кілометрової зони ЧАЕС, розподілена на III, II, I зони небезпеки, проводиться, відповідно в 5-, 4- 3- кратному розмірі тарифних ставок.
Постановою Ради міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.86 № 207-7 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» установлено, що оплата праці робітників, зайнятих на роботах в III, II, I зонах небезпеки, проводиться відповідно в 4-, 3-, 2- кратному розмірі, понад розмір середньомісячної заробітної плати, виходячи із тарифної ставки (окладу), установленої за основним місцем роботи.
Крім того, підвищена в кратних розмірах оплата праці не утворювала нових тарифних ставок (посадових окладів), це була доплата за особливі умови праці (роз`яснення Держкомпраці СРСР, Міністерства енергетики і електрифікації СРСР і ЦК профспілки робітників електростанцій і електротехнічної промисловості від 26.05.1986, Тимчасовий порядок оплати праці працівників підприємств, організацій і установ Міненерго СРСР, які брали участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища).
Таким чином, суд, враховуючи, що зі сторони позивача не було надано доказів, що на підприємстві на момент відрядження позивача діяла система підвищення тарифних ставок вважає, що підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок з підвищеними ставками відсутні.
Відмовляючи в задоволенні заявленого по справі позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не надано доказів, що на момент відрядження позивача діяла система підвищення тарифних ставок та преміювання, суд не може брати на себе повноваження того суб`єкта, до компетенції якого належить вирішення тих чи інших питань.
Зазначеними нормативно - правовими актами було надано право керівникам збільшувати кратність оплати праці працівників залежно від зони небезпеки з умовою важкості і шкідливості виконуваних робіт, а також право встановлювати премії до 60 % тарифної ставки, підвищувати посадові оклади. Отже, керівники підприємств, установ, організацій мали право нараховувати та здійснювати дані виплати.
Посилання в апеляційній скарзі про те, що надання доказів про преміювання за місцем роботи позивача та доказів, що на підприємстві на момент відрядження позивача діяла система підвищення тарифних ставок вважає недоцільним, оскільки відповідно до вищевказаних постанов на всіх підприємствах того часу діяла система підвищення тарифних ставок та положення про преміювання, колегія суддів ставиться критично, оскільки у матеріалах справи відсутні такі відомості про нарахування заробітної плати та премії у розмірах, на які вказує позивач, а раніш надана відповідачем довідка враховує нараховані та виплачені позивачу передбачені законодавством суми.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова