Справа № 199/7002/17
РІШЕННЯ

Іменем України

05.06.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє як законний представник малолітнього ОСОБА_6 , про припинення права власності на частку у спільній частковій власності на рухоме майно та визнання права власності на частку у спільній частковій власності на рухоме майно,третя особа: Орган опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної в місті Дніпрі ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідачів, зазначивши, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суму м. Дніпропетровська від 18 липня 2013 року було визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина, ОСОБА_7 на 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 , на 2/5 частини автомобіля «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . У свою чергу, право власності по 1/5 частині квартири та автомобіля визнано за відповідачами по справі. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_5 чинить перешкоди в користуванні власністю, яка належить позивачу, між сторонами склались не дуже приязні стосунки, що не дає можливості користуватись майном в злагоді. Інший власник 1/5 частки майна ОСОБА_4 , взагалі долею майна не цікавиться, намагання вийти з ним на зв`язок не принесли ніякого результату.

Позивач просив суд припинити право ОСОБА_5 на 1/5 частку, ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 на 1/5 частку, ОСОБА_4 у праві спільної часткової власності на автомобіль «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Позивачу відшкодувати на умовах компенсації відповідачам вартість їх частки автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (в сумі відповідно до їх частки, яка буде призначена експертом) та як наслідок визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що відповідач ОСОБА_5 та її дитина є власниками по 1/5 частини автомобіля. Відповідач має посвідчення водія та зі згоди позивача із задоволенням користувалась би автомобілем для задоволення потреб у вихованні малолітнього сина. Відповідач була готова здійснити грошову компенсацію за авто, якою володіє позивачка, але мирного врегулювання цього спору сторони знайти так і не змогли із-за принципово необґрунтованої позиції позивача. Таким чином відповідачі також мають бажання використовувати автомобіль в особистих цілях. Отримання грошової компенсації за частину майна не дає можливості придбати інший автомобіль, а тому задоволення позову про припинення їх права власності на майно та визнання його за позивачем, яка фактично автомобілем використовувати не буде, завдає істотної шкоди інтересам відповідачів. За час ухвалення рішення по даній справі суд повинен враховувати інтереси усіх відповідачів та дослідити обставини справи.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просила справу слухати без присутності представника третьої особи.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суму м. Дніпропетровська від 18 липня 2013 року за позивачем визнано право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина, ОСОБА_7 , на 2/5 частини автомобіля «Mitsubishi Lancer», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . У свою чергу, право власності по 1/5 частині автомобіля за кожним визнано за відповідачами по справі.

Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

У постанові Верховного Суду № 61-4860св18від 30 травня 2018 року викладена правова позиція, у якій Верховний Суд дійшов висновку про те, що у силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358, ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Згідно положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку при встановлених обставинах, позивач не довів наявності сукупності всіх, передбачених статтею 365 ЦК України, підстав для припинення права власності відповідачів на належну їм частку у спільному майні. При цьому суд враховує, що частина спірного цінного рухомого майна перебуває у власності малолітньої дитини ОСОБА_8 , доказів перебування іншого цінного рухомого майна у власності малолітнього суду не надано, таким чином, суд вважає, що позбавлення останнього права власності з виплатою компенсації вартості його частки у майні завдасть істотної шкоди майновим інтересам дитини. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними, допустимими, достовірними доказами факт неможливості спільного володіння і користування майном, а також, що припинення права власності на частки, які належать відповідачам, не завдасть кожному з них істотної шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Витрати по справі відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, ст.365 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка також діє як законний представник малолітнього ОСОБА_6 , про припинення права власності на частку у спільній частковій власності на рухоме майно та визнання права власності на частку у спільній частковій власності на рухоме майно,- відмовити.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення апеляційної скарги.

Суддя