ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №585/2960/19

Номер провадження 22-ц/816/5067/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлова І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2019 року, в складі судді Шульги В.О., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складений 05 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 25 грудня 2012 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 3300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає договір про надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_2 не виконала, тому станом на 01 липня 2019 року утворився борг на загальну суму 16822 грн, з яких: 4239,70 грн заборгованість за тілом кредиту; 3664,32 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7540,74 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу, також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн штраф (фіксована частина), 777,24 грн штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 грудня 2012 року у розмірі 4239 грн 70 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

В задоволенні іншої частини позовних відмовлено.

Вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та сум неустойки позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в зазначеній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, сум штрафів та пені.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції, встановивши, що банк має право на повернення фактично отриманої відповідачем суми кредитних коштів, безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 3664,32 грн, оскільки вказана сума не відноситься ні до відсотків, ні до процентів, а є кредитними коштами, які були надані позичальнику та не повернуті у строк, передбачений договором. Крім того, на думку позивача, відповідач, отримавши кредитну картку та скориставшись кредитними коштами, тим самим, визнав факт укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості, а тому відсутність підпису боржника на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних відносин між сторонами та відсутність заборгованості. До того ж, на думку заявника апеляційної скарги, суд помилково застосував до спірних правовідносин правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, так як в матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення відповідача проти позовних вимог. До того ж, заявник апеляційної скарги вважає, що має право на стягнення неустойки, оскільки матеріалами справи доведено порушення позичальником зобов`язань щодо вчасного повернення кредитних коштів.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4239 грн 70 коп. не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2012 року ОСОБА_4 , яка 28 вересня 2013 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на ОСОБА_6 , підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 10, 27 - 28).

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також про те, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (а.с. 11, 12 - 26).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором від 25 грудня 2012 року станом на 01 липня 2019 року становить 16822 грн, з яких: 4239,70 грн заборгованість за тілом кредиту; 3664,32 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7540,74 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу, також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн штраф (фіксована частина), 777,24 грн штраф (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь (а.с. 5 9).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення простроченого тіла кредиту, пені та штрафу, суд першої інстанції, установивши обставини того, що позичальник має обов`язок повернути кредитні кошти у вигляді непогашеного тіла кредиту в розмірі 4239,70 грн, вважав, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зазначеній частині. При цьому, суд першої інстанції вказав, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті www.privatbank.ua, які надані позивачем до суду, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 грудня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети, оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що саме вказані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд вирішив справу відповідно до вимог статей 207, 626, 628, 638, 526, 549, 551, 1050, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України.

Також, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано враховував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.

Зокрема, установивши обставини того, що у заяві позичальника від 25 грудня 2012 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк, як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними на момент отримання 20 листопада 2013 року кредитної картки «Універсальна».

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (оформлення відповідачу кредитної картки 25 грудня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (серпень 2019 року), тобто кредитор не довів, що надав суду саме ту редакцію Витягу з Тарифів та Витягу з Умов, які діяли на момент підписання заяви про надання кредиту.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та правила банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні неустойки не заслуговують на увагу колегії суддів.

До доводів апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 3664,32 грн колегія суддів відноситься критично, виходячи з наступного.

Із розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по кредитній картці відповідача (а.с. 5 9, 47 52) вбачається, що остання користувалася кредитними коштами, а саме: знімала кошти готівкою, здійснювала оплату товарів та послуг, тому станом на 31 серпня 2015 року заборгованість за тілом кредиту становила 3288,99 грн (а.с. 6). При цьому, з 01 вересня 2015 року по 01 липня 2019 року (кінцева дата розрахунку) відповідач не здійснювала витрат кредитних коштів (стовпчик 3 розрахунку заборгованості на а.с. 7 9).

Отже, ураховуючи обставини того, що фактично станом на кінцеву дату розрахунку заборгованості (01 липня 2019 року) позичальник мала заборгованість по тілу кредиту в розмірі 3288,99 грн, а рішенням суду в неоскарженій частині була стягнута заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4239,70 грн, колегія суддів вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами своїх доводів про те, що оскаржена заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 3664,32 грн є кредитними коштами, які були надані ОСОБА_3 та не повернуті нею у строк, передбачений договором.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і стосовно того, що відповідач частково виконувала умови кредитного договору висновків місцевого суду в частині відмови в задоволенні позову також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду в зазначеній частині.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2019 року у даній справі в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов