Ухвала

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 756/8935/18

провадження № 61-48831ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_5, на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва, у складі судді Луценко О. М., від 20 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Кравець В. А., Стрижеуса А. М., від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Вікторія Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, про визнання майнової поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова В. Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., про визнання майнової поруки припиненою.

20 липня 2018 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

20 липня 2018 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва задоволено заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова В. Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., про визнання майнової поруки припиненою.Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 101, 8 кв. м з номера 1 по номер 6 групи приміщень 230 - офіс (літера А) у будинку під номером АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_6 Заборонено суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міській, районним, районним у містах Києва та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб'єктам; державним та приватним нотаріусам) вчиняти у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень загальною площею 101,8 кв. м з номера 1 по номер 6 групи приміщень 230 - офіс (літера А) у будинку під номером АДРЕСА_1, що належать на праві власності ОСОБА_6, а також вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації речових прав та їх обтяжень вказаного нерухомого майна у тому числі з відкриттям розділу.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

20 грудня 2018 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 було подано до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року про забезпечення позову у справі та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року про забезпечення позову у справі та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити представнику ОСОБА_6 - ОСОБА_11 у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що місцевий та апеляційний суди повно і всебічно не з'ясували обставини справи та дійшли необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у справі. Місцевий суд не перевірив наявність спору між сторонами, не вирішив питання зустрічного забезпечення, не обґрунтував ймовірність утруднення виконання чи невиконання рішення суду у разі вжиття заходів забезпечення позову, необґрунтував правовий зв'язок між позовними вимогами та вжитими заходами забезпечення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегії суддів дійшла наступного висновку.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову, вказав про те, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які

гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних

вимог.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень.

Відповідно до правил частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Встановивши, що між сторонами виник спір щодо дійсності та існування майнової поруки та прийнявши до уваги той факт, що ОСОБА_4 має об'єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову, а саме: може здійснити державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення на своє ім'я, оскільки через нотаріуса звернулась до ОСОБА_6, як майнового поручителя, з вимогою про виконання грошового зобов'язання ОСОБА_12 з попередженням про те, що у випадку незадоволення такої вимоги право власності на нежитлові приміщення, що належать позивачу, буде зареєстроване за нею, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просив позивач, є співмірними із заявленими вимогами, а невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Заявник не позбавлений права заявити клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (частина перша статті 158 ЦПК України).

У відповідності до положень частини першої статті 159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається порушення судами вимог статей 149-150 ЦПК України. Доводи касаційної скарги не викликають розумних сумнівів у правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій вищевказаних норм процесуального права та їх тлумачення судами.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_5, на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Вікторія Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль ІринаМиколаївна, про визнання майнової поруки припиненою - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта