Єдиний унікальний номер 229/5190/18 Номер провадження 22-ц/804/1453/19
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції: Дубовик Р.Є.
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут без повідомлення учасників справи цивільну справу що виникла з кредитних правовідносин за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій подано апеляційну скаргу Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2018 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» /надалі Банк/ звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якому викладено вимогу про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в сумі 82893,84грн, з яких 74285,02грн заборгованість за кредитом та 8 608,32грн проценти за користування кредитом в період з 01 серпня 2014 року по 30 квітня 2015 року.

Існування такої заборгованості Банк пов`язував із неналежним виконанням з боку позичальника зобов`язань взятих на підставі кредитного договору від 12 січня 2012 року № 2203/31-312 за умовами якого Банк видав кредит ОСОБА_1 у сумі 130000,00грн на строк з 12 січня 2012 по 11 січня 2017 року який позичальник зобов`язався повернути із відсотками в розмірі 20% річних та невиконанням зобов`язань поручителем ОСОБА_2 за договором поруки від 12 січня 2012 року.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2019 року позовні вимоги Банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 82 893,84грн за кредитним договором № 2203/31-312 від 12 січня 2012 року, в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто судовий збір в сумі 1762,00грн.

Суд зробив висновок про те, що підтверджені обставини з приводу неналежного виконання з боку позичальника взятого на себе зобов`язання за кредитним договором укладеним 12 січня 2012 року між Банком та ОСОБА_1 про видачу кредиту на суму 130 000,00гривен. Також згідно висновків суду ОСОБА_2 яка поручилася за належне виконання кредитних зобов`язань позичальника на вимогу Банку борг не погасила, однак відсутні правові підстави для стягнення суми заборгованості з поручителя, оскільки Банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя внаслідок чого порука припинилася.

В апеляційній скарзі Банк просив скасувати рішення в частині вимог до ОСОБА_2 в задоволенні яких було відмовлено та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував того, що сторонами погоджено строк дії договору поруки.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що закінчення строку договору кредиту не тягне за собою припинення зобов`язань, що витікають із договору та позивач не пропустив строк звернення до суду із вимогами до позичальника.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

12 січня 2012 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 2203/31-312 про видачу кредиту в розмірі 130 000,00грн за відсотковою ставкою 20% річних, з кінцевим строком повернення до 11 січня 2017 року на придбання автомобіля /а.с.15-19/.

12 січня 2012 року між Банком та ОСОБА_1 укладений договір застави № 312/31 про заставу автомобіля марки CHEVROLET, модель CRUZE 2011 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях /а.с.15-19/.

12 січня 2012 року також укладено договір поруки між Банком та ОСОБА_2 № 312/31-1, згідно з яким відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором кредиту /а.с.20-21/.

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини у справі та не правильно застосував норми матеріального права.

В судовому засіданні підтверджені обставини щодо існування між Банком та ОСОБА_1 кредитних взаємовідносин, що виникли на підставі Кредитного договору в якому сторони погодили істотні умови щодо розміру кредиту, строку виконання зобов`язання за договором, процентну ставку і порядок погашення кредитної заборгованості.

Також у даній справі сторони не заперечували обставин щодо отримання кредиту, розміру заборгованості та умов договорів кредиту і поруки та вимоги апеляційної скарги зводились до перегляду рішення в частині відмови у стягненні суми заборгованості з поручителя.

Статтею 554 ЦК України передбачено що, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В пунктах 1.1 та 1.2 Договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

За змістом пунктів 5.1 та 5.2 Договору поруки договір набуває юридичної сили з моменту підписання і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Також договором передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом вимог то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору /а.с. 20/.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

У частині четвертій статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України логічним є висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У договорі поруки в даній справі встановлений строк її дії відповідно до ст. 252 ЦК України, а тому в цьому разі не підлягали застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється.

Згідно встановлених у справі обставин, Банк не пропустив строк пред`явлення вимоги до поручителя, оскільки звернувся до суду з позовом в якому викладено відповідну вимогу саме до поручителя 30 жовтня 2018 року, тобто звернення мало місце в межах строку дії поруки.

З урахуванням наведеного сума заборгованості визначена судом першої інстанції підлягає стягненню з позичальника та поручителя в солідарному порядку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені вимог Банку до поручителя ОСОБА_2 та в цій частині позов задовольнити, зазначивши що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з позичальника та поручителів в солідарному порядку.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підтверджено сплату позивачем судового збору в сумі 2643,00грн, яка підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до вирішених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №2203/31-312 від 12 січня 2012 року в розмірі 82893(вісімдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто три),84грн, з яких 74285(сімдесят чотири тисячі двісті вісімдесят п`ять),02грн заборгованість за кредитом та 8 608(вісім тисяч шістсот вісім),32грн проценти за користування кредитом в період з 01 серпня 2014 року по 30 квітня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 2643(дві тисячі шістсот сорок три),00грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: