№ 637/1336/19
№ 2/637/330/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2019 року с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря Бутрик Ю.С.,

позивач: представник за ордером ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Шевченківська селищна рада Шевченківського району Харківської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом.

Як підставу позову зазначено, що вона є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . . Власником інших 2/3 частини вищезазначеної квартири є її чоловік ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 , по 1/3 частині за кожним. У квартирі за вищезазначеною адресою зареєстрований також ОСОБА_3 , який є чоловіком її доньки ОСОБА_5 , однак з грудня 2018 року за місцем реєстрації фактично не проживає. Вказує, що відповідач фактично в грудня 2018 року у квартирі за вищезазначеною адресою не проживає, допомоги на утримання житла не надавав, поточні ремонти не проводив, комунальні платежі не сплачував, не отримував кореспонденцію за адресою реєстрації, його особисті речі в квартирі відсутні. На даний час вона не може оформити державну субсидію для сплати комунальних послуг в зв`язку з реєстрацією в квартирі ОСОБА_3 .. Жодних стосунків з останнім вона та члени її сім`ї не підтримують, не спілкується, його фактичне місцезнаходження невідоме. Факт реєстрації відповідача в квартирі порушує її права на користування та розпорядження майном, як власника та не дозволяє в повному обсязі реалізовувати права власника. Просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом зняття відповідача з реєстрації за вищезазначеною адресою.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, наполягав на його задоволенні, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 26).

Треті особи Шевченківська селищна рада Шевченківського району Харківської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надали заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів, проти задоволення позову не заперечують (а.с. 22, 27, 28).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та письмовий відзив на позов не надав, відповідно до вимог ч. 9 ст. 130, ч. 1 ст. 131 ЦПК України належним чином вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи згідно опублікованим оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України в матеріалах справи (а.с. 31, 32, 36, 37).

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи не безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

У відповідності до вимог ст.ст. 316, 328 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04.12.1998 року, виданого відділом управління майном району Шевченківської райдержадміністрації Харківської області згідно розпорядженню № 144 від 04.12.1998 року та зареєстрованого в Шевченківському МПТІ за № 10/909, позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04.12.1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками вищезазначеної квартири по 1/3 частині за кожним (а.с. 9).

За інформацією виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області № 2287 від 15.07.2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; онуки: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зять ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , всього 7 осіб (а.с. 7).

За актом комісії Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області від 01.10.2019 року у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , однак з грудня 2018 року за місцем реєстрації фактично не проживає (а.с. 8).

На даний час позивач не може оформити державну субсидію для сплати комунальних послуг в зв`язку з реєстрацією в квартирі ОСОБА_3 .. Жодних стосунків з останнім позивач та члени її сім`ї не підтримують, не спілкуються, його фактичне місцезнаходження невідоме.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 пояснили, що є сусідами сім"ї Кривда, знають їх майже 30 років. Підтвердили, що в квартирі зареєстрований також ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_5 , проте він фактично з грудня 2018 року за місцем реєстрації не проживає, на даний час його місцезнаходження невідоме. Свідок ОСОБА_12 крім того пояснила, що часто няньчить сина ОСОБА_5 .

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною другою ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на викладене, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позову.

Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку, тому зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні власністю позивача шляхом зняття з реєстраційного обліку у спірному приміщенні правового значення не має, а тому ця частина позовних вимог задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 200, 206, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 316, 328, 391 Цивільного кодексу України, ст. 71, 72, 150 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову - відмовити.

Копію рішення направити сторонам та третім особам.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.І.Островська