Провадження № 2/761/1367/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Припутневич В.І., Смігунову В.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача: Мельник Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету ім. Тараса Шевченка про стягнення недоплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 07.06.2019 позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену заробітну плату в розмірі 4 140,69 грн. за 69 понаднормових годин.

Вимоги обгрунтовані тим, що позивач працював у відповідача на посаді слюсаря - вентиляційника 6 розряду сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин.

05.07.2018 року позивача було звільнено з роботи.

В той же час позивач протягом січня-травня 2017 року працював понаднормово, оскільки відповідно до графіків річного навантаження чергових сантехнічного персоналу ІМВ на 2017 рік та табелів обліку робочого часу вбачається, що відповідач запланував та примусив позивача відробити більшу кількість годин ніж має бути.

Так за січень 2017 року позивач фактично відпрацював 184 години при нормі 159 годин, посадовий оклад виплачено у звичайному розмірі 2 318,00 грн., але відповідно до ст.106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки, тобто не доплачено за 25 годин за подвійним тарифом.

За лютий 2017 року позивач фактично відпрацював 161 годину при нормі 160 годин, посадовий оклад виплачено у звичайному розмірі 2 318,00 грн., але відповідно до ст.106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки, тобто не доплачено за 1 годину за подвійним тарифом.

За березень 2017 року позивач фактично відпрацював 176 годин при нормі 175 годин, посадовий оклад виплачено у звичайному розмірі 2 318,00 грн., але відповідно до ст.106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки, тобто не доплачено за 1 годину за подвійним тарифом.

За квітень 2017 року позивач фактично відпрацював 169 годин при нормі 152 години, посадовий оклад виплачено у звичайному розмірі 2 318,00 грн., але відповідно до ст.106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки, тобто не доплачено за 17 годин за подвійним тарифом.

За травень 2017 року позивач фактично відпрацював 184 години при нормі 159 годин, посадовий оклад виплачено у звичайному розмірі 2 318,00 грн., але відповідно до ст.106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки, тобто не доплачено за 25 годин за подвійним тарифом.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали заявлені вимоги з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 07.06.2019 року та просили її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що твердження позивача, що він протягом січня - травня працював надурочно та фактично відпрацював більше годи ніж це визначено річним навантаженням чергових сантехнічного персоналу ІМВ на 2017 рік не відповідає дійсності так як позивач працював на посаді з посадовим окладом, а не з погодинною оплатою праці, як зазначає позивач. В університеті запроваджено підсумований облік робочого часу для працівників, які працюють по змінах. Встановлено обліковий період для обліку робочого часу - календарний рік. Працівники сантехнічної служби корпусу ІМВ університету працюють по змінах відповідно до графіків змінності. В університеті встановлено 5-ти денний робочий тиждень, 8-ми годинний робочий день. На 2017 рік норма робочого часу при 40-годинному робочому тижні на 2017 рік становила 1986,0 год., що не перевищує допустиме річне навантаження, зокрема січень - 184 години, у лютому - 161 година, у березні - 176 годин, у квітні - 169 годин, у травні 184 робочих години, а не 159 як стверджує позивач. Фактично відпрацьований час позивача зафіксований у табелях обліку робочого часу згідно якого позивач у 2017 році відпрацював: січень - 184 години, у лютому - 161 година, у березні - 176 годин, у квітні - 169 годин, у травні 184 робочих години. А тому оплата праці позивача здійснена у повному обсязі на підставі табелів обліку робочого часу. Розрахунково-платіжні відомості, які надає позивач не відповідають встановленій формі такої відомості та відповідно не є розрахунково-платіжними відомостями. На виконання положень статті 30 Закону України «Про оплату праці» університетом видаються працівникам розрахункові листи, форма яких встановлюється довільно із обов`язковим зазначенням інформації про працівника, визначеної ст.30 Закону України «Про оплату праці». В зазначених листах персоніфікованою є лише обов`язкова (визначена законом) інформація про працівника, решта інформації є узагальненою по університету та у зв`язку із запровадженням в університеті єдиної комп`ютерної програми бухгалтерського обліку 1С, в розрахункових листках усіх співробітників зазначається кількість робочих днів відповідно до загального університетського режиму роботи. Проте на оплату праці співробітників, які працюють за графіками змінності з підсумованим обліком робочого часу кількість вказаних днів не впливає.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка з 03.12.2007 року на посаді слюсаря-вентиляційника 6 розрядку сантехнічної служби корпусу по вул.Мельникова, 36/1.

12.11.2009 року позивач був переведений на посаду слюсаря-вентиляційника 6 розрядку сантехнічної служби корпусу Інституту міжнародних відносин з посадовим окладом в розмірі 1 149,00 грн. та звільнений 05.07.2017 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідност. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Згідно ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Відповідно до ст. 58,59 КЗпП України при змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку. Перехід з однієї зміни в іншу, як правило, має відбуватися через кожний робочий тиждень в години, визначені графіками змінності. Тривалість перерви в роботі між змінами має бути не меншою подвійної тривалості часу роботи в попередній зміні (включаючи і час перерви на обід). Призначення працівника на роботу протягом двох змін підряд забороняється.

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що він протягом січня-травня 2017 року працював понаднормово, а тому у відповідності до положень статті 106 КЗпП України відповідач має сплатити за відпрацьований час в подвійному розмірі.

Стаття 106 КзпП України визначає, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Як вбачається з табелів обліку робочого часу, ОСОБА_1 в січні 2017 року відпрацював 184 години, в лютому - 161 годину, в березні - 176 годин, в квітні - 169 годин, в травні - 184 години.

В той же час згідно Річного навантаження обслуговуючого персоналу чергових сантехнічної служби корпусу ІМВ на 2017 рік передбачено щомісячні навантаження ОСОБА_1 : січень - 184 години, лютий - 161 година, березень - 176 годин, квітень - 169 годин, травень - 184 години.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що Наказом ректора №204-32 від 16.03.2010 року, за погодженням з первинною профспілковою організацією, в університеті запроваджено підсумований облік робочого часу для працівників, які працюють по змінах. Встановлено обліковий період для обліку робочого часу - календарний рік. Працівники сантехнічної служби корпусу ІМВ університету працюють по змінах відповідно до графіків змінності.

Графіки змінності затверджуються в установленому законодавством порядку (ст.ст. 58-59 КЗпП України), з урахуванням норм тривалості робочого часу, визначеного Міністерством соціальної політики України на рік та помісячно.

Правилами внутрішнього розпорядку університету, затвердженими конференцією трудового колективу 7 квітня 2009 року протокол №1, в університеті встановлено 5-ти денний робочий тиждень, 8-ми годинний робочий день.

Згідно наказу Державного комітету статистики України від 05.12.2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», первинним обліковим документом щодо обліку використання робочого часу на підприємствах є табелі обліку використаного робочого часу.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що в університеті було запроваджено єдину комп`ютерну програму бухгалтерського обліку 1С, в розрахункових листах усіх співробітників зазначається кількість робочих днів відповідно до загального університетського режиму роботи, проте на оплату праці співробітників, які працюють за графіками змінності з підсумованим обліком робочого часу кількість вказаних днів не впливає, їх оплата праці здійснюється на підставі табелів обліку робочого часу, де зазначена кількість фактично відпрацьованих годин.

Отже, судом встановлено, що фактично відпрацьований час позивача зафіксовано у табелях обліку робочого часу, де зазначаються години відпрацьовані позивачем та відповідно оплата праці позивача здійснювалася на підставі табелів обліку робочого часу, що підтверджується наданими розрахунками.

Крім того, з наданих відповідачем розрахунково-платіжних відомостей працівника - ОСОБА_1 вбачається, що розрахунки з позивачем при його звільненні проведені у повному обсязі.

Наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» затверджено типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій. Після набрання чинності даним наказом, з 01.01.2009 року, лише документи, які відповідають затвердженим формам є належними документами, які фіксують облік особового складу, використання робочого часу та розрахунків з працівниками із заробітної плати.

У зв`язку з запровадженням в університеті єдиної комп`ютерної програми бухгалтерського обліку 1С, в розрахункових листах усіх співробітників зазначається кількість робочих днів відповідно до загального університетського режиму роботи. Проте на оплату праці співробітників, які працюють за графіками змінності з підсумованим обліком робочого часу кількість вказаних днів не впливає, їх оплата праці здійснюється на підставі табелів обліку робочого часу, де зазначена кількість фактично відпрацьованих годин.

Облік робочого часу в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка ведеться згідно табелів, затвердженої Наказом №489 форми. Фактично відпрацьований час позивача зафіксовано у табелях установленої форми, копії яких додано відповідачем до матеріалів справи.

Суд не може прийняти до уваги пояснення позивача про те, що він у січні - травні 2017 року працював надурочно з наступних підстав.

Працівники сантехнічної служби корпусу ІМВ університету працюють по змінах, відповідно до графіків змінності. Графіки змінності затверджуються в установленому законодавством порядку з урахуванням норм тривалості робочого часу, визначеного Міністерством соціальної політики України на рік.

Згідно листа Мінсоцполітики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», норма робочого часу на 2017 рік становила при 40-годинному робочому тижні у січні 2017 року - 159 годин, лютому 2017 року - 160 годин, березні 2017 року - 175 годин, квітні 2017 року - 152 години, травні 2017 року - 159 годин, за рік - 1986, 0 год.

Таким чином, згідно розрахунків, оплата праці позивача здійснена на підставі табелів обліку робочого часу, з яких вбачається, що позивач понаднормово не працював.

Відповідно до п. 10 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2006 року №138 при підсумованому обліку робочого часу, час відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період вважається надурочним.

Норма тривалості робочого часу у 2017 році, визначена листом Мінсоцполітики від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 становила 1986 год./рік. Позивачу було заплановано на 2017 рік робочих 1986,0 годин та, згідно табелів обліку робочого часу фактично відпрацьовано 874 год., тому суд вважає безпідставними доводи позивача, що при виконанні ним трудових обов`язків мали місце факти роботи понаднормово та несвоєчасний розрахунок за виконану роботу.

Згідно п. 12 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затвердженого Наказом міністерства праці та соціальної політики України від 19.04.2006 року №138, підсумований облік робочого часу кожного працівника здійснюється за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період. Облік робочого часу по кожному працівнику має провадитись наростаючим підсумком з початку встановленого облікового періоду.

У порядку, встановленому в колективному договорі, норма робочого часу за обліковий період може визначатися за графіком п`ятиденного робочого тижня. Ураховуючи те, що при п`ятиденному робочому тижні КЗпП не передбачає встановлення конкретної тривалості щоденної роботи, норма робочого часу за обліковий період визначається шляхом множення часу тривалості робочого дня на кількість робочих днів за календарем п`ятиденного робочого тижня, що припадають на цей період, з рівною тривалістю кожного робочого дня, з урахуванням її скорочення напередодні святкових і неробочих днів та вихідними днями в суботу і неділю.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, наказом ректора університету №204-32 від 16.03.2010 року було запроваджено в університеті підсумований облік робочого часу для працівників, які працюють по змінах та встановлено обліковий період для обліку робочого часу - календарний рік. Крім того зазначеним наказом було наказано головному бухгалтеру оплату праці здійснювати за табелем виходів на роботу та затвердженим графіком роботи (змінності) за обліковий період.

Оскільки кількість відпрацьованих годин в облікованому періоді (2017 рік) не перевищує встановлений робочий час в облікованому періоді (1986,0 годин), позивач не працював з погодинною оплатою праці, а тому судом не встановлено що ОСОБА_1 протягом січня-травня 2017 року працював понаднормово.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що судом не встановлено порушення порядку оплати праці позивача, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Київського національного університету ім. Тараса Шевченка про стягнення недоплаченої заробітної плати - в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 червня 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула