Ухвала

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 740/2302/15-ц

провадження № 61-24654св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Харченко Л. К., Кузюри Л. В., Вінгаль В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі - КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що з 30 березня 2011 року він працював на посаді юрисконсульта, а з 01 липня 2011 року його було переведено на посаду головного юрисконсульта КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства».

Наказом директора КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» від 06 грудня 2013 року № 230-К його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та з нього було утримано кошти із заробітної плати за не відпрацьований робочий час. Зазначений наказ рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області

від 08 січня 2014 року визнано незаконним. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 березня 2015 року вказане рішення районного суду залишено без змін.

Наказом директора КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» від 30 грудня 2013 року № 249-К він був звільнений з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин).

Зазначав, що КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарство» в порушення вимог статті 116 КЗпП України не виплатило

у день звільнення усіх належних йому сум, відповідно до статті 117 КЗпП України.

Середньоденна його заробітна плата складала 190,32 грн, невиплачена заробітна плата, виходячи із розрахунку за період з 30 грудня 2013 року (день звільнення) по 18 травня 2015 року (на день звернення до суду з цим позовом) складає 65 660,40 грн.

Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарство» 38 482,56 грн середнього заробітку за період з 12 березня 2015 року по 25 січня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області

від 15 лютого 2016 року у складі судді Кобилецького І. Ф. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства», на час звільнення ОСОБА_1 , останньому були виплачені усі належні суми, тому підстав для застосування положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Справа апеляційним судом розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 лютого

2016 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 3 581,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на час звільнення ОСОБА_1 з роботи - 30 грудня 2013 року, останній звернувся до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з позовом про визнання незаконним наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, який був підставою для звільнення позивача та не нарахування частини заробітної плати у розмірі 79,20 грн, тобто існував спір про розмір належних до виплати сум, який було вирішено на його користь, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, у зв`язку з чим, він відповідно до статей 116, 117 КЗпП України мав право на виплату йому підприємством середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, КП «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що при розгляді цієї справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, тривалість невиплати, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, як про це зазначено у правовому висновку, що викладений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 у справі № 6-113цс16.

Так, середньомісячна заробітна плата позивача за останні повні

робочі місяці перед звільненням (жовтень, листопад 2013 року) складала

2 828,79 грн, а недоплачена сума - 79,20 грн, що становить 2,80 %

від середньомісячної заробітної плати, тому враховуючи вищезазначені норми матеріального закону та правову позицію Верховного Суду

України та те, що сукупний середній заробіток позивача за весь

час затримки розрахунку при звільненні становить 35 810,16 грн,

суд апеляційної інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 581,00 грн, як 10 % від загальної суми сукупного середнього заробітку, що відповідатиме принципам справедливості і співмірності.

Вважало, що вказаний спір не регулюється застосованою судом апеляційної інстанції нормою частини першої статті 117 КЗпП України, згідно якої, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на непред`явлення ОСОБА_1 , який не працював у день свого звільнення, вимоги

до відповідача про сплату йому суми частини заробітної плати у розмірі 79,20 грн, відповідачем не було допущено невиплату останньому зазначеної вище суми у передбачений статтею 116 КЗпП України строк, оскільки перебіг такого строку пов`язаний з пред`явленням вимоги працівником про здійснення з ним розрахунку при звільненні, не розпочався взагалі.

Відзив на касаційну скаргу не подано

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Установлено, що предметом спору є, зокрема, застосування положень статті 117 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та застосування принципу співмірності та зменшення його розміру, при відсутності спору про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника і задоволенні таких позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 761/9584/15-ц за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником - Поліщуком С. В., на рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня

2017 року, за касаційною скаргою акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року та рішення Апеляційного суду

м. Києва від 12 вересня 2017 року.

Аналіз ухвали Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі

№ 761/9584/15-ц свідчить, що колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленій постанові Верховного Суду України

від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16, оскільки у справі, що переглядається, вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволено у повному обсязі, тому й підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у суду не було.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом

10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у вказаній справі (№740/2302/15-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/9584/15-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/9584/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта