ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/993/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника відповідача Корбіна В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/17001/15-ц за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року у складі судді Козак О.В. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В серпні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом, в якому банк просив, стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 03-2/6495-К в розмірі 14715,89 доларів США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 487,81 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 13752,14 долари США; відсотки - 314,12 доларів США; пеня 161,82 долар США.

В обґрунтування заявлених позовних вимог банк, зазначав, що 06 лютого 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 03-2/6495-К, який передбачає надання банком позичальнику грошових коштів у тимчасове платне користування на наступних умовах: основна сума кредиту -32800 доларів США, термін кредиту 240 місяців; дата погашення кредиту - до 05.02.2027 року; процентна ставка - 12,50% річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором, між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 06 лютого 2007 року був укладений договір поруки № 03-2/6495-П.

Позивач посилався, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надав кредит у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник належним чином не виконує кредитні зобов`язання, в зв`язку з чим станом на 01 липня 2015 утворилася заборгованості в розмірі 14715,89доларів США, яку банк просив стягнути з боржника та поручителя на свою користь.

В січні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій з посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів» просив визнати недійсним кредитний договір № 03-2/6495-К від 06 лютого 2007 року. При цьому, ОСОБА_1 вказував, він як споживач фінансових послуг під час укладення кредитного договору, не отримав повної інформації щодо вартості кредиту, типу відсоткової ставки, переліку всіх витрат та вартості послуг з оформлення кредиту та інші обов`язкові умови, які повинні були бути йому роз`ясненні ще до підписання ним Договору, оскільки в нього як споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики отриманої ним послуги. Крім того, позивач за зустрічним позовом, вважав, що договір був укладений з застосуванням нечесної підприємницької практики з боку банку, оскільки зі змісту кредитного договору прослідковується його обмеженість у правах, як позичальника, а обсяг визначених відповідачем в кредитному договорі прав і обов`язків, містить суттєву диспропорцію на користь банку, що суперечить принципу рівності сторін у договорі, тому із зазначених підстав такий правочин повинен бути визнаний недійсним.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року обидві позовні заяви об`єднано в одне провадження

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року, позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №03-2/6495-К від 06.02.2007 року станом на 01 липня 2015 року в розмірі 14554,07 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 26 лютого 2019 року складає 392814,35 грн., яка складається із: простроченої заборгованості по кредиту в сумі 487,81 доларів США; суми дострокового стягнення кредиту 13752,14 доларів США; відсотків 314,12 доларів США., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

ОСОБА_1 не погодився з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невірне застосування судом норм матеріального права порушення норм процесуального права, оскільки судом не прийнято до уваги його твердження та надані докази, що кредитний договір був укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, тому що в момент укладення договору між сторонами не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, так як не було вказано усі обов`язкові та необхідні відомості в тому числі: відсутня інформацію про детальний розпис загальної вартості кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості, реальну процентну ставку, вартість кредиту в грошовому вигляді, не визначено строк дії договору, не визначено порядок припинення дії договору, не зазначено про відповідальність кредитора при порушенні умов договору, не оприлюднено інформацію щодо умов іпотечного кредитування, не встановлено положення про інфляційне застереження та не узгоджено домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Вказані порушення, на думку апелянта, свідчать про неукладення кредитного договору, тому враховуючи вимоги ст. 215 ЦК України це є підставою для визнання його недійсним. Апелянт вказує, що працівники банку фактично ввели його в оману з метою отримання максимального прибутку, який в момент укладення кредитного договору фактично прихований від споживача.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» відмовити, натомість задовольнити його зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору.

ОСОБА_2 також не погодився з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилається, що дійсно між ним та ПАТ «Універсал Банк» було укладено 06 лютого 2007 року договір поруки, проте 15 квітня 2008 року укладено Додаткову угоду, якою змінено розмір процентної ставки, але ні з боржником, ні з поручителем ці зміни до кредитного договору погоджені не були, що призвело до збільшення обсягу відповідальності. Крім того, на думку апелянта, банком пропущено строк пред`явлення вимог до поручителя про повернення боргових сум, оскільки такий строк повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, а останній платіж ОСОБА_1 здійснив ще в 2014 році, а позов про стягнення заборгованості поданий до суду 26 серпня 2015 року, тобто після закінчення шести місячного строку, отже строк дії договору поруки припинився відповідно до ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, тому відсутні підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором.

Тому, ОСОБА_2 просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року в частині стягнення солідарного стягнення з нього заборгованості за кредитним договором та постановити нове рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором лише з ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 06 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_3 було укладено договір кредитний договір № 03-2/6495-К, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове платне користування кредитні кошти в сумі 32800 доларів США строком на 240 місяців з 06 лютого 2007 року по 05 лютого 2027 року з кінцевим терміном погашення кредиту 05 лютого 2027 року зі сплатою 12,5% річних. Сплата кредиту здійснюється щомісячно платежами в сумі 136,67 доларів США згідно графіка погашення заборгованості по кредиту до 10 числа кожного місяці (Додаток № 1 до договору) (п.п.1.1, 4.5).

Позичальник за умовами договору зобов`язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначений в договорі строк (п.6.1).

При порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування кредитом позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених своєчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення (9.1).

За умовами договору, якщо позичальник порушує терміни платежів, встановлених договором, банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а позичальник зобов`язаний повернути банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штраф (10.3).

В цей же день між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступник ПАТ «Універсал банк» та ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 03-2/6495-П, за умовами якого ОСОБА_2 поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що витікають з Договору кредитної лінії № 03-2/6495-К 6 лютого 2007 року. Поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника в повному обсязі. Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

15 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступник ПАТ «Універсал банк») та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 03-2/6495-К від 6 лютого 2007 року, в умовах якої було уточнено порядок погашення грошових зобов`язань, порядок сплати пені, дострокового погашення кредиту, договірного списання коштів, уточнення порядку зміни процентної ставки, застереження про банківську таємницю.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав та 06 лютого 2007 року надав позичальнику кредитні кошти в сумі 32800 доларів США.

Свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту ОСОБА_4 виконував належним чином до 10 лютого 2015 року.

Однак з 10 лютого 2015 року позичальник ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором перестав виконувати та сплачувати кредит, в зв`язку з чим банк відповідно до п. 10.3 договору 28 травня 2015 року направив позичальнику і поручителю претензію, в якій з посиланням на умови договору вимагав від позичальника і поручителя негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитом, а у разі невиконання цієї вимоги, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги.

Вказану вимогу банку позичальник отримав 09 червня 2015 року, однак прострочену заборгованість по кредиту взагалі не погасив.

Отже своєю вимогою про дострокове погашення банк змінив термін дії кредитного договору та виконання основного зобов`язання за договором до 10 серпня 2015 року, яке позичальник зобов`язаний був виконати та повністю достроково сплатити кредит на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги в строк повного повернення кредиту як простроченої так і строкової заборгованості, тобто до 10 серпня 2015 року, але позичальник у вказаний строк кредит не сплатив.

В зв`язку з цим станом на 01 липня 2015 року у позичальника виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 14715,89 доларів США, з яких прострочена заборгованість по кредиту складає 487,81 долар США, строкова заборгованість по кредиту складає 13752,14 доларів США, заборгованість по відсотках 314,12 доларів США, також банком нарахована пеня за невиконання позичальником умов договору сумі 161,82 долара США

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ст. 611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором божника за к виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі , що і боржник, включаючи сплату основного боргу. Процентів, неустойки, пені, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_4 не виконав грошового зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла вказана заборгованість по кредиту, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Доводи апеляційної скарги поручителя ОСОБА_2 , що договір поруки припинився, оскільки останній платіж по кредиту було здійснено ще в 2014 року, з цього часу в банку виникло право протягом 6 місяців на пред`явлення вимоги до поручителя, а банк подав позов до суду 26 серпня 2015 року тобто після спливу відповідного шестимісячного строку слід відхилити.

У відповідності до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України (в редакції станом на серпень 2015 року) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з наданого банком розрахунку останній платіж позичальником по кредиту було здійснено 10 січня 2015 року, а кредит він перестав сплачувати з 10 лютого 2015 року, коли мав сплатити чергову частину кошів в погашення кредиту.

Крім того як встановлено судом банк на підставі умов договору скористався своїм право на дострокове погашення кредиту, в межах шестимісячного строку після сплати останнього платежу направив відповідну вимогу про дострокове погашення кредиту позичальнику та поручителю і визначив кінцевий термін повернення кредиту - 10 серпня 2015 року.

З позовом до суду банк звернувся 26 серпня 2015 року, тобто в строки, передбачені ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України в редакції станом на серпень 2015 року.

Також слід відхилити доводи апелянта ОСОБА_2 , що договір поруки припинився через зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності після укладення додаткової угоди до кредитного договору між банком та позичальником 15 квітня 2015 року

Згідно ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України (в редакції станом на серпень 2015 року) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Однак як вбачається з даної додаткової угоди до кредитного договору № 03-2/6495-К від 6 лютого 2007 року умовами даної угоди лише було уточнено порядок погашення грошових зобов`язань, порядок сплати пені, дострокового погашення кредиту, договірного списання коштів, уточнення порядку зміни процентної ставки, застереження про банківську таємницю, але умови даної додаткової угоди не свідчать, що відбулось збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором. Розмір тіла кредиту та розмір відсотків за користування кредитом залишився без змін.

Посилання апелянта на пункт 1.5.1 додаткової угоди щодо пені не може бути взятий до уваги, оскільки фактично умови договору щодо пені були викладені в новій редакції і ніяких доказів, що внаслідок цього збільшився обсяг відповідальності поручителя за кредитним договором суду надано не було і судом не здобуто.

Доводи апеляційної скарги апелянта ОСОБА_4 . про необґрунтованість рішення суду про відмову в задоволенні його зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору з підстав того, що судом не прийнято до уваги його твердження та надані докази, що кредитний договір був укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, в момент укладення договори між сторонами не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, так як не було вказано усі обов`язкові та необхідні відомості в тому числі: відсутня інформацію про детальний розпис загальної вартості кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості, реальну процентну ставку, вартість кредиту в грошовому вигляді, не визначено строк дії договору, не визначено порядок припинення дії договору, не зазначено про відповідальність кредитора при порушенні умов договору, не оприлюднено інформацію щодо умов іпотечного кредитування, не встановлено положення про інфляційне застереження та не узгоджено домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки, реальна процентна ставка за договором 13,83%, висновок судової економічної експертизи, працівники банку фактично ввели його в оману з метою отримання максимального прибутку, який в момент укладення кредитного договору фактично прихований від споживача теж слід відхилити.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаних повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ).

Із ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» слідує, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступник ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_3 кредитний договір містить встановлені законом реквізити, а сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов, які визначають суть кредитних правовідносин, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, графік платежів, реальної процентної ставки, строк дії договору, порядок припинення дії договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_4 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного правочину та в подальшому тривалий час до 2015 року виконував його умови. Підпис відповідача на договорі свідчить, що один із оригіналів договору отриманий ним особисто, до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договорів позивач за зустрічними вимогами не звертався

Крім того перед укладенням кредитного договору ще 25 січня 2007 року ОСОБА_4 був повідомлений про умови надання кредиту, особу та місцезнаходження кредитодавця в письмовій формі, про свідчить його особистий підпис.

В подальшому протягом восьми років позичальник належним чином виконував умови, сплачував кредит, а в 2015 році ОСОБА_4 уклав з банком додаткову угоду до кредитного договору.

Отже за таких обставин вбачається, що ОСОБА_4 при укладенні спірного кредитного договору діяв свідомо, вільно, враховуючи власні інтереси, прийняв рішення про вибір банку та вступив з ним в договірні відносини, визначивши при цьому характер правочинів і умови, був ознайомлений з умовами кредитування, а тому підстав для визнання оспорюваного правочину недійсними, не встановлено.

При цьому у справі відсутні докази того, що банк включив до кредитного договору несправедливі умови, сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а позивач був введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Посилання ОСОБА_4 на висновок судової економічної експертизи, за результатами якої на думку апелянта встановлено недотримання банком вимог ст. ст. 526, 629 ЦК України та приховування реальної величини відсоткової ставки, розміру сум загальної вартості суд не приймає до уваги, оскільки даний висновок ґрунтується на припущеннях.

Так у висновку на запитання суду чи відповідає наявний в справі розрахунок заборгованості по кредиту умовам кредитного договору та розрахунковим документам експерта вказав, що дати відповідь на таке питання неможливо, тобто розрахунок банку експертом не спростовано.

В той же час експерт шляхом арифметичних підрахунків робить власний розрахунок розміру відсотків та сукупної вартості кредиту, який в частині розміру відсотків не співпадає з розрахунком банку та умовами договору та визначає сукупна вартість кредиту в розмірі 43098,64 долари США.

Однак з висновку експерта не зрозуміло яким чином експерт визначив розмір процентної ставки 13,83% річних, якщо умовами договору чітко визначено тіло кредиту 32800 доларів США, щомісячний платіж по тілу кредиту 136,67 доларів США та 12,5% річних за користування кредитом.

Таким чином, висновок експертизи не спростовує розрахунку заборгованості, надану банком, містить певні припущення лише на підставі математичних розрахунків та в силу вимог ст. 81 ч. 6 ЦПК України не може бути взятий до уваги як достатній та допустимий доказ.

Крім того висновок експерта в частині щодо невиконання банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» носить правовий характер, а це не є компетенцією експерта.

Отже твердження апелянта спростовуються вищенаведеними обставинами справи та дослідженими в суді доказами і матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2019 року.

Судді А.М.Костенко

Л.М. Грох

Т.В. Спірідонова