Справа № 189/1665/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.06.2019 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Пустовар О.С.

при секретарі - Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , треті особи Державна реєстратраційна служба Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про розірвання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вилучення запису в державному реєстрі прав на нерухоме майно та стягнення орендної плати, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , яка являється правонаступником ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи Державна реєстратраційна служба Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про розірвання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вилучення запису в державному реєстрі прав на нерухоме майно та стягнення орендної плати, який був уточненений, а саме змінено підстави позову. В обґрунтування позовних вимог позивач зіслалася на те, що 02 липня 2001 року ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Олександрівської сільської ради народних депутатів було передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,490 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Олександрівської сільської ради. Земля передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер НОМЕР_1 , державний акт на право приватної власності серія НОМЕР_2 , виданий Олександрівською сільською радою народних депутатів, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 99331741 від 04.10.2017 року). Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 07 вересня 2017 року, виданого відділом у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області орендар ОСОБА_3 , площа земельної ділянки переданої в оренду 6,490 га, орган, що здійснив державну реєстрацію речового права Покровська районна державна адміністрація, дата державної реєстрації речового права - 16.08.2017 рік, строк дії речового права 49 років. Дата укладення даного договору відсутня, факт державної реєстрації здійснено в книзі реєстрації договорів оренди Олександрівською сільською радою 11 грудня 2008 року за № 404. Тобто ОСОБА_3 з грудня 2008 року фактично користується зеельною ділянкою загальною площею 6,490 га, вирощує соняшник, що знаходиться на території Олександрівської селищної ради та належить ОСОБА_2 на протязі 10 років, але орендної плати ОСОБА_2 не сплачував. На неодноразові вимоги ОСОБА_2 сплатити орендну плату, ОСОБА_3 не реагує та відмовляється. Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. На теперішій час спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка є його дружина ОСОБА_1 . Позивач вважає, що має право на розірвання договору оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_3 та стягнення орендної плати за весь період фактичного користування відповідачем даною земельною ділянкою в розмірі за одну тонну зерна соняшнику, ринкова вартість станом 23 березня 2018 року становить 11550 грн. За період з грудня 2008 року до теперішнього часу у розмірі дві тонни сімсот кілограм зерна соняшника вноситься до 30 грудня поточного року, тобто один раз на рік становить 27000 тонн. 27000х11550 грн. = 311 850 грн. Просить розірвати договір оренди земельної ділянки, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, стягнути з відповідача орендну плату в розмірі 311 850 грн. та судовий збір у розмірі 4496,90 грн.

Позивач ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з з`явилися, надіславши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає повністю та надав відзив на позовну заяву, в якому пояснив, що у 2008 році до ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 з проханням придбати належну його земельну ділянку площею 6,490 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Олександрівської сільської ради. Земля передана для ведення сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер НОМЕР_1 (Державний акт на право приватної власності серія НОМЕР_2 , виданий Олександрівською сільською радою народних депутатів 02 липня 2001 року). У зв`язку з тим, що на час звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з проханням придбати земельну ділянку діяв мораторій на продаж чи у будь-який інший спосіб відчуження земель сільськогосподарського призначення, для забезпечення у подальшому першочергово права ОСОБА_3 на придбання земельної ділянки, закріпленого у ч.1 ст.9 Закону України «Про оренду землі», було вирішено укласти договір оренди вказаної земельної ділянки. Після укладення договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 останній отримав від відповідача грошові кошти у розмірі 6000 грн., що за офіційним курсом НБУ на той час становило 1090 доларів США, після чого передав ОСОБА_3 оригінали документів на земельну ділянку і пообіцяв укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки одразу після скасування мораторію на її відчуження. Фактична передача земельної ділянки від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 не відбулася і відповідачем вона не оброблялася. У зв`язку з тим, що мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення не було знято, а кошти ОСОБА_3 було ОСОБА_2 передано, у 2017 році відповідачем було прийнято рішення зареєструвати своє право оренди на спірну земельну ділянку, відповідно до договору оренди та обробляти вказану ділянку. Таким чином, 16 серпня 2017 року право оренди на спірну земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_3 і він приступив до її обробітку. За змістом статей 18,20 ЗУ «Про оренду землі» ( у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цого договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Відповідно до Прикінцевих положень договору оренди землі між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 цей договір набирає чинності після його підписання та державної реєстрації, а саме з 16 серпня 2017 року, а не з моменту його укладення. Окрім того, відповідно до довідки Покровської селищної ради № 498 від 26.04.2018 року орендар ОСОБА_3 фактично користується та обробляє земельну ділянку орендодавця ОСОБА_2 з 16 серпня 2017 року. Стосовно виплати орендної плати за 2017 рік позивач не звертався до відповідача та при зверенні орендна плата буде виплачена, відповідно договору оренди земельної ділянки, а саме 2700 кг. фуражного зерна. Представник відповідача вказує, що будь-ким із сторін договору оренди землі не порушено вимоги ЗУ «Про оренду землі», так як орендодавець жодного разу не звертався до орендаря з вимогою про виплату орендної плати, а орендар одразу після реєстрації права оренди земельної ділянки 16.08.2017 року приступив до використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення. Таким чином, підстав для розірвання договору оренди спірної земельної ділянки не вбачається. Просить відмовити в задоволоненні позовних вимог у зв`язку з їх необгрунтованістю. Крім того, просив при розгляді справи по суті не розглядати обгрунтування відзиву відповідача від 26.04.2018 року в частині застосування строку позовної давності.

Представник третьої особи Державна реєстраційна служба Покровської районної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи без участі представника відділу державної реєстрації Покровської районної адміністрації Дніпропетровської області

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.14 Конституції України «право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону».

У відповідності до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України «Загальними засадами цивільного законодавства є:- свобода договору».

Свобода договорів полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватися від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» «Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» - оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оренду землі» - об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно зі ст.4. Закону України «Про оренду землі» - орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи».

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» - договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про оренду землі» - договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» - укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №457/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом достовірно встановлено, що згідно Державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 , виданий Олександрівською сільською радою народних депутатів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі рішення виконкому Олександрівської сільської ради народних депутатів було передано у приватну власність земельну ділянку площею 6,490 гектарів, яка розташована на території Олександрівської сільської ради та яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2017 року земельна ділянка площею 6,49 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про оренду землі», орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вна продається, а в разі продажу на аукціоні якщо його пропозиція є рівною з пропозицією, яка є найбільшою з запропонованих учасниками аукціону.

Пунктом 15 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель.

У зв`язку з чим, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі без дати, а саме: земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 6,49 га, на строк 49 років (Державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 , виданий Олександрівською сільською радою народних депутатів 02 липня 2001 року).

Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 вересня 2017 року, ОСОБА_2 , який відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 є власником земельної ділянки 6.49 га передав її в оренду ОСОБА_3 строком на 49 років.

Згідно вищевказаного договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2700 кг. фуражного зерна, але не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки до 30 грудня поточного року. Можлива дострокова сплата орендної плати. У разі несвоєчасної сплати орендарем орендної плати, на суми орендної плати, не внесені у встановлений термін, нараховується пеня у розмірі 3% річних облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання терміну платежу і по день сплати включно.

Тобто, згідно договору оренди спірної земельної ділянки орендна плата вноситься орендарем фуражним зерном, а не насінням соняху, як вказує в позовній заяві позивач.

Після укладення договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , останній отримав від відповідача грошові кошти в сумі 6000 грн., що за офіційним курсом НБУ на той час становило 1090 доларів США та пообіцяв укласти договір купівлі продажу земельної ділянки одразу після скасування мораторію на її відчуження, що підтверджується розпискою від 21 червня 2007 року, наданою ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Як встановлено судом, згідно договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі, однак в матеріалах справи відсутній даний акт, а отже і дата передачі земельної ділянки.

Так, згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 вересня 2017 року, ОСОБА_2 , який відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 є власником земельної ділянки 6.49 га передав її в оренду ОСОБА_3 строком на 49 років. Дата державної реєстрації речового права 16.08.2017 року.

Відповідно до довідки Покровської селищної ради № 498 від 26.04.2018 року орендар ОСОБА_3 фактично користується та обробляє земельну ділянку орендодавця ОСОБА_2 з 16 серпня 2017 року.

Так, згідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі", яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 ЗУ "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 2 ст. 125 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент підписання договору) встановлено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 126 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент підписання договору) регламентує, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

За змістом ст. 18, 20 ЗУ "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Відповідно до укладеного між сторонами договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоди встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Цього висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 07 березня 2018 року № 702/764/16-ц. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 2777цс16.

Таким чином договір оренди землі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розпочав свою дію з моменту його державної реєстрації, а саме з 16 серпня 2017 року.

Згідно умов договору його термін дії 49 років (сорок дев`ять) років, отже договір діє з року 16 серпня 2017 року по 16 серпня 2066 року.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 24, ч.1 ст.25 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору.

Звертаючись до суду з позовом позивач, як на підставу для розірвання договору оренди землі, посилався на порушення відповідачем умов договору, що полягала у несплаті у повному обсязі орендної плати.

Так, згідно з вимогами п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України, ст.ст. 21,25 Закону, орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату.

У пункті «д» ч. 1ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Разом з тим згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. При цьому, фундаментальне значення, крім ознаки «систематичність», має значення саме несплата орендної плати.

Тобто, із системного аналізу зазначених положень законодавства та з врахуванням врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в рахунок майбутніх виплат по договору оренди землі отримав в 2007 році 6000 грн. як орендну плату, тому відповідачем не порушено вимоги ст.ст.24,25 Закону України «Про оренду землі», так як орендодавець жодного разу не звертався до орендаря ОСОБА_3 з вимогою про виплату орендної плати. Крім того, як встановлено судом, відповідач приступив до використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення, тільки після її реєстрації, а саме 16.08.2017 року.

Таким чином, судом встановлено, що орендар виконав своє зобов`язання зі сплати орендної плати за земельну ділянку за майбутній період достроково, хоча, як встановлено судом договір до 16.08.2017 року не набрав чинності та відповідач землею не користувався.

Згідно зіст.531ЦК України,боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Законодавством про оренду землі не заборонено сплачувати орендну плату за земельну ділянку наперед за майбутні періоди.

Із суті орендних зобов`язань така заборона також не випливає, так само як і зі звичаїв ділового обороту.

Отже, якщо договором оренди землі не встановлена така заборона, то сплата орендної плати наперед узгоджується з нормами права.

Умовами договору передбачена відповідальність орендаря за построчення виконання зобов`язання щодо виплати орендної плати, у вигляді зобов`язання орендаря сплатити орендодавцеві неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період прострочення, від суми простроченого зобов`язання, за кожний календарний день прострочення.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що ОСОБА_2 не звертався до відповідача з вимогами щодо сплати орендної плати в повному обсязі з урахуванням індексації протягом 2007-2017 років, звернувшись лише в листопаді 2017 з позовом до суду, після державної реєстрації договору оренди, що є передчасним.

Так, відповідно до свідоцтва про смерть серійний номер НОМЕР_3 , виданого керівником органу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_6 - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 241.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.01.2019 року державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області спадкоємцем земельної ділянки загальною площею 6,49 га в межах згідно з планом, розташованої на території Олександрівської сільської ради, що належала померлому ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності серія НОМЕР_2 , виданого 02.07.2001 року Олександрівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області є його дружина ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз`яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 525 зазначеного Кодексу одностороння відмова від зобов' язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов' язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст.629 зазначеного Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Так, статтею 31 Закону України «Про оренду землі» встановлені підстави припинення договору оренди землі, а саме такими підставами є: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). При цьому, зазначений перелік підстав не є вичерпним.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Слід зазначити, що норми статті 24 та статті 25 Закону України «Про оренду землі» не містять у собі вимог щодо систематичної несплати орендної плати, а договір оренди земельної ділянки може бути розірваний на вимогу однієї із сторін в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених нормами цих статей.

Випадки припинення права користування земельною ділянкою, визначені ст.141 ЗК України стосуються всіх правових підстав користування землею, у тому числі оренди землі.

Отже, згідно вищенаведених правових норм підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати.

Як зазначено вище в рішенні, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, тобто після державної реєстрації, а саме з 16.08.2017 року, а не з моменту його укладення.

Як встановлено судом, спадкоємець колишнього власника спірної земельної ділянки ОСОБА_2 ОСОБА_7 до відповідача ОСОБА_3 не зверталася.

Крім того, ОСОБА_3 не було повідомлено про зміну власника спірної земельної ділянки, що суперечить ч. 5 ст.31 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов'язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148 -1 Земельного Кодексу України.

Однак, відповідачем було виплачено (поштовим переказом) ОСОБА_1 кошти за оренду землі за 2017-2018 роки у розмірі, що відповідає 2700 кг. фуражного зерна х 3000 грн./тонну х 2 =16200 грн.

Виходячи з обставин справи і вимог закону, суд вважає, що підстав для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки немає, скасування державної реєстрації та стягнення орендної плати немає, відповідач належним чином виконує умови укладеного договору оренди, тоді як стороною позивача не доведено в судовому засіданні обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо неналежного виконання умов договору оренди.

Таким чином, даючи оцінку доказам та встановленим обставинам справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у розмірі 673,60 грн. у зв`язку з відмовою у позові, слід покласти на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 13,18,20,126,125,32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 15, 215, 777, 792, 626, 651, 638 ЦК України, ст.ст. 96,141 ЗК України, ст.ст. 4, 141, 258-259, 263-266, 268, 273 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 правонаступника до ОСОБА_3 , третя особа: Державна реєстраційна служба Покровської районної Державної адміністрації Дніпропетровської області про розірвання договору оренди земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, вилучення запису в державному реєстрі прав на нерухоме майно та стягнення орендної плати відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя О.С. Пустовар