Справа № 450/189/19 Провадження № 2/450/40/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"16" квітня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

за участі секретаря Лаба С. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення богу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 336953,92 грн., з яких 92850,00 грн. основного боргу, 7957,12 грн. проценти, 225625,50 грн. пеня, 1236,30 грн. 3% річних та судові витрати в тому числі витрати на правову допомогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 як позикодавець за договором позики, 25.07.2018року передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 92 850,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 3000,00 Євро. На підтвердження укладення договору позики та фактичного одержання вказаної суми, ОСОБА_2 власноруч написано та передано ОСОБА_1 розписку від 25.07.2018року. Згідно досягнутих домовленостей, зміст яких викладено в розписці від 25.07.2018, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позивачу отримані грошові кошти в строк до 06.08.2018 року. Повернення отриманих коштів здійснюється в євро. Незважаючи на визнання боргу та неодноразові обіцянки його погашення, грошові кошти відповідачем в строк до 06.08.2018 не повернуто, оригінал розписки від 25.07.2018року перебуває у розпорядженні позивача. У відповідності до змісту розписки, за користування коштами в період з дня отримання до 06.08.2018 року сплачується пеня в сумі 9285,00грн, що еквівалентно 300 Євро. У випадку неповернення грошових коштів у визначений розпискою строк, нараховується пеня за кожен день прострочення в розмірі 1,5% від суми позики. Незважаючи на визнання боргу та неодноразові обіцянки його погашення, грошові кошти ОСОБА_1 не повернуто, можливих строків повернення коштів відповідачем не вказано. В порядку досудового врегулювання спору, представником позивача на адресу відповідача направлено вимогу від 02.11.2018 року, однак така залишена без належного реагування, що зумовило звернення до суду з даним позовом. Оскільки відповідач на момент пред`явлення цього позову не виконав своє грошове зобов`язання за договором та не повернув позивачу суму позики, з нього на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за договором позики, яка становить 92 850,00 грн. З підстав передбачених ст. 1048 ЦК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, протягом всього терміну дії договору до моменту звернення до суду з цим позовом, розмір яких станом на 15.01.2018 згідно наведеного нижче розрахунку становить 7 957.12 грн. Згідно розписки, позичальник (відповідач) взяв на себе зобов`язання, сплатити пеню в сумі 9285,00грн за період користування коштами з 25.07.2018 по 06.08.2018 та у випадку порушення строків повернення позики, в розмірі 1,5% від суми позики за кожен день прострочення (забезпечення виконання зобов`язання). З підстав передбачених ст. 611, 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню та 3% річних, загальний розмір яких згідно наведеного нижче розрахунку становить 9285,00+225 625,50+1236,3=236 146,80 грн. Відтак, загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики становить: 92850,00+7957.12+236146,80=336 953,92 грн., що відповідає ціні позову.

13.02.2019 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від неї не надходило.

У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку представника позивача, висловлену у письмовій заяві та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З копії розписки, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що 25.07.2018 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 92 850,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 3000,00 Євро, які зобов`язувався повернути у термін до 06.08.2018 року.

Судом встановлено, що 25.07.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Судом встановлено, що загальна сума боргу становить 92 850,00 грн., які відповідач на момент розгляду справи судом позивачу не повінув, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відзиву на позов не подав, позовні вимоги не заперечив.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, сума процентів із поданого розрахунку за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 25.07.2018 року по 15.01.20169 року складає 7957,12 грн.

Судом встановлено, що відповідач в термін, встановлений у розписці суму позики не повернув, відтак в період з 07.08.20148 року по 15.01.2019 р. прострочив виконання зобов`язання в сумі 92850,00 грн. на 162 календарні дні, а тому за прострочення виконання грошового зобов`язання з відповідача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, що згідно поданого суду розрахунку, становить 1236,30 грн.

Відповідно до розписки, копія якої наявна в матеріалах справипозичальник (відповідач) взяв на себе зобов`язання, сплатити пеню в сумі 9285,00 грн за період користування коштами з 25.07.2018 по 06.08.2018 та у випадку порушення строків повернення позики, в розмірі 1,5% від суми позики за кожен день прострочення (забезпечення виконання зобов`язання), що відповідно до поданого суду розрахунку, який відповідачем не заперечений, а тому береться судом до уваги, складає 225625,50 грн.

Таким чином, відповідно до ст. 611, 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню та 3% річних, загальний розмір яких згідно з наданим розрахунком становить 9285,00+225 625,50+1236,3=236 146,80грн.

Згідно із ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, беручи до уваги, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є законними та обґрунтованими, позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 137, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 192, 525, 526, 530, 533, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), заборгованість за договором позики від 25.07.2018 року в розмірі 336 953,92 (триста тридцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят три тисячі гривень 92 копійки) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 3369,54 гривень судового збору за подання позовної заяви до суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.04.2019 року.

СуддяІ. І. Мельничук