Справа № 487/7582/18
Провадження № 2/487/695/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2019 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва, у складі: головуючого судді - Притуляк І.О., за участю секретаря Ільченко А.П., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у спрощеному позовному проваджені у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «»Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» про стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» (далі за текстом ДП «Миколаївоблавтодор») про захист трудових прав, яким просила:

- стягнути на її користь заборгованість по вихідній допомозі у розмірі 26197,80 грн.

- стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 07.09.2018 року по день ухвалення судового рішення.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що з 12.05.2017 року по 07.09.2018 року працювала у ДП «Миколаївоблавтодор» на посаді провідного економіста планово-економічного відділу.

Згідно наказу №78-кк від 05.09.2018 року була звільнена з 07.09.2018 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпроП України.

На момент звільнення відповідачем не було проведено повний розрахунок по виплаті вихідної допомоги у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат, що і послужило підставою для її зверненні до суду з зазначеним позовом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав.

В обґрунтування заперечень зазначив, що дійсно ОСОБА_1 працювала у ДП «Миколаївоблавтодор» у період з 12.05.2017 року по 07.09.2018 року на посаді провідного економіста планово-економічного відділу.

Згідно наказу №78-кк від 05.09.2018 року була звільнена на підставі ч.3 ст.38 КЗпроП України. Після звільнення з позивачкою було проведено повний розрахунок по виплаті заробітної плати 02.10.2018 року та 30.11.2018 року виплачено вихідну допомогу у розмірі 23408,39 грн. З урахуванням чого відсутні правові підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку з моменту звільнення на час ухвалення рішення.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила, просила стягнути з ДП «Миколаївоблавтодор» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені по день винесення рішення у розмірі 34580,55 грн. Окрім того, просила стягнути заборгованість по вихідній допомозі у розмірі 3442,39 грн., посилаючись на те, що ДП «Миколаївоблавтодор» при визначенні розміру вихідної допомоги, було допущено помилку при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати, з зарахуванням до відпрацьованих днів за липень 2018 року, пяти вихідних днів, які було оголошено робочими згідно наказів керівника підприємства, що є неправомірним та призвело до помилки при розрахунку розміру вихідної допомоги,

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, підтримавши фактичні обставини, викладені у відзиві, у подальшому до судового засідання не зявився.

Заслухавши позицію позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини.

З 12.05.2017 року ОСОБА_1. працювала у ДП «Миколаївоблавтодор» на посаді провідного економіста планово-економічного відділу.

Відповідно до наказу №78 кк від 05.09.2018 року її було звільнено з займаної посади з 07.09.2018 року за ст..38 ч.3 КЗпроП України, за власним бажанням.

На момент звільнення з позивачкою не було проведено повний розрахунок, відповідно до довідки, наданої представником відповідача, заборгованість ДП «Миколаївоблавтодор» перед позивачкою станом на 07.09.2018 року становила 39886,96 грн. по заробітній платі, яку позивачці було виплачено 13.09.2018 року (в сумі 8476,08 грн.) та 02.10.2018 року (в сумі 31410,88 грн.) ; та 23408,39 грн. вихідної допомоги, яку було виплачено 30.11.2018 року.

В противагу цьому, позивач зазначає, що на сьогоднішній день існує заборгованість ДП «Миколаївоблавтодор» з виплати вихідної допомоги в сумі 3442,39 грн., в звязку з допущенням помилки при розрахунку середньоденної заробітної плати, з урахуванням кількості відпрацьованих робочих днів за останні два місяці, які передували звільненню.

При цьому, при обчисленні розміру вихідної допомоги суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чини законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як підрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Так заробітна плата позивача за липень 2018 року складає 9598,08 грн. за фактично відпрацьовані 27 робочих дні ((з яких 22 робочі дні та пять вихідних оголошених робочими, згідно Наказів №18-КС від 13.07.2018 року, №19-КС від 20.07.2018 року та №21-КС від 27.07.2018 року), з якими позивач була особисто ознайомлена та не спростовувала факт роботи у зазначені в наказах дні)); за серпень 2018 року складає 4027,33 грн. (2496,00 грн + 455 грн/ 22 дні х 12 днів + 1248,00 грн + 35,15 грн ) за фактично відпрацьовані 12 робочих днів.

Таким чином,середньоденна заробітна плата позивача складала 354,67 грн. (13832,23 грн. середній заробіток за два останні місяці, що передували звільненню / 39 робочих днів у липні та серпні 2018 року), а середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складала 7802,75 грн. (354,67 грн. х 22 дні).Таким чином, розмір вихідної допомоги позивачки становить 23408,39 грн. (7802,75 грн х 3 місяці)

Вихідну допомогу у зазначеному розмірі було виплачено ОСОБА_1 30.11.2018 року, встановлена обставина підтверджується довідкою відповідача від 10.01.2019 року №12/38, та не спростовувалася позивачкою у судовому засіданні.

З урахування викладеного, відповідачем з ОСОБА_1 В,В, повний розрахунок по виплатам було здійснено 30.11.2018 року.

Суд не бере до уваги твердження позивачки, щодо невірного визначення зі сторони керівництва ДП «Миколаївоблавтодор», розміру вихідної допомоги, яка підлягала виплаті їй при звільненні оскільки вони ґрунтуються на хибному тлумаченні положень ст.. ст..71,72,77 КЗпроП України.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги у розмірі 3442,39 грн., є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При вирішенні вимоги, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.43 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (ОСОБА_3) - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За положеннями ст.47 КЗпроП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно ст.116 КЗпроП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться у день звільнення.

Відповідно до ст.117 КЗпроП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпроП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.20 ОСОБА_3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст..117 КЗпроП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності .

Таке ж розяснення цієї норми права, надав Конституційний суд України у своєму Рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі, щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпроП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпроП України.

Таким чином, суд приходить до висновку, щодо доведеності факту порушення відповідачем положень ст..117 КЗпроП України, так як виплата належних ОСОБА_1 сум при звільненні не здійснена, а вказана правова норма діє до дня фактичного розрахунку.

З урахуванням викладеного, враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у ОСОБА_3 від 13.03.2017 року у справі № 6-259цс17 про те, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпроП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Суд вважає за необхідне поновити порушене трудове право позивача, шляхом стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2018 року по день фактичного розрахунку по 29.11.2018 року включно.

З урахуванням встановлених обставин справи, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_1 складає 20925,53 грн. ( 354,67 грн. середньоденна заробітна плата х 59 робочих днів з 07.09.2018 року по 29.11.2018 року включно). Суму, згідно розяснень п.6 ОСОБА_3 пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1993 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначено без утримання податків та інших обовязкових платежів.

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5-8. 10, 11, 213, 214, 215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 Валеріївни задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20925,53 грн. (без утримання податків та інших обовязкових платежів).

Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»» судовий збір в дохід держави у розмірі 1921 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні станом на 10.01.2019 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо чи через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації та проживання ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_5 підприємство «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства « «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»»

вул.Галини Петрової, 2-а м. Миколаїв

Повне рішення складено 14.01.2019 року

СУДДЯ: І.О. ПРИТУЛЯК