УХВАЛА

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 606/1637/18

провадження № 61-11066ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А. розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 28 лютого 2018 року о 18 год.30 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи маршрутним автобусом "Volkswagen -LT-46" р.н. НОМЕР_1 (далі автомобіль) та рухаючись по маршруту "Тернопіль-Хоростків", а саме автодорогою в межах села Іванівка Теребовлянського району Тернопільської області, допустив переїзд через тіло їх батька ОСОБА_4 , який лежав на смузі руху, внаслідок чого батько отримав тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер у Теребовлянській районній лікарні.

28.04.2018 року слідчим ГУНП в Тернопільській області винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 внаслідок отриманих в ДТП травм з 28 лютого по 2 березня 2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні і на його лікування нею, ОСОБА_1 , було придбано ліки на суму 3082,42 грн.. У зв`язку із смертю батька витрати на його поховання становили 9335,00 грн. та на спорудження пам`ятника 49600грн., які просила стягнути в її користь. Крім цього, смертю ОСОБА_4 їм, дочкам, завдана моральна шкода, яку просять стягнути в рівних частках кожній у розмірі встановленому на одного померлого 44676 грн., тобто по 22338,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Країна", тому вони звернулись до страхової компанії з заявами про виплату страхового відшкодування, яка їм повідомила про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю доказів цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_3 ..

Посилаючись на незаконність вказаної відмови позивачі просили задовольнити їх позов та стягнути з ПАТ "Стахова компанія "Країна" страхове відшкодування витрат пов`язаних з лікуванням батька ОСОБА_4 , витрати на його поховання та встановлення надгробного пам`ятника, а також моральну шкоду.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23.01.2019 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено і стягнуто з ПАТ "Страхова компанія "Країна" в корить ОСОБА_1 - 3082 грн. 42 коп. матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, 44676грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, 22 338,00 грн. моральної шкоди, пов`язаної зі смертю батька ОСОБА_4 Стягнуто з ПАТ "Страхова компанія "Країна" в користь ОСОБА_2 - 22338,00 грн. моральної шкоди, пов`язаної зі смертю батька ОСОБА_4

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ "Страхова компанія "Країна" на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, в якій заявник просив частково скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково: стягнути з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 1541, 21 грн матеріальну шкоду, пов`язана з витратами на лікування, спричиненої дорожньої-транспортною пригодою, на користь ОСОБА_1 11169 грн моральну шкоду, пов`язану зі смертю батька ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_2 11169 грн моральну шкоду, пов`язану зі смертю батька ОСОБА_4 , в іншій частині позову відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 92 434,42 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Однак Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ПАТ "Страхова компанія "Країна" подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 січня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш