Єдиний номер справи 490/1094/17
Провадження 22-ц812/905/19 Головуючий по 1 інстанції Гуденко О.А.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 , апелянта ОСОБА_4, представника апелянтів ОСОБА_19

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2017р.

за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання дійсним договору та поділ спільного майна,

встановила:

У лютому 2017р. ОСОБА_6 пред`явив позов до ОСОБА_7 про про визнання дійсним договору та поділ спільного майна.

Позивач зазначав, що з 1989р. по 2012р. перебував з відповідачем у шлюбі під час якого, а саме 11 березня 1997р. за договором купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі «Нерухомість-Н» вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . 17 березня 1997р. договір зареєстровано в бюро технічної інвентаризації.

Оскільки договір не було посвідчено нотаріально, а придбане за ним майно є їх з відповідачем спільною сумісною власністю частки в якому їх як подружжя є рівними, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2017р. позов задоволено. Постановлено визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 11 березня 1997р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , посвідчений товарною біржею "Нерухомість-Н" в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за №29, зареєстрованого 17 березня 1997р. КП ММБТІ за реєстровим номером №17422 та визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частку у цьому майні.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28 березня 2018р. у зв`язку зі смертю ОСОБА_10 до участі у справі залучено його правонаступників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

Постановою цього ж суду від 11 квітня 2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхиллено, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2017р. залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які не залучались до участі у справі, посилаючись на незаконність рішення суду просили його скасувати і ухвалити нове рішення про визнання права власності за позивачем на ј частку у спірному майні.

ОСОБА_7 , в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає її обґрунтованою.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ч.1 ст.352 ЦПК).

Якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справу, суд розглядає відповідну скаргу за правилами глави 1 розділу У ЦПК. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до ст.382 ЦПК. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції (ст.370 ЦПК).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (п.4 ч.3 ст.376 ЦПК).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що спірну квартиру було придбано в період шлюбу сторін і виключно за їх спільні кошти.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

За правилами ст.ст.22,23 КпШС майно, нажите подружжям за час

шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за

спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що

він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до ст.ст.77-79 КпШС за життя батьків діти не мають права на їх майно, так само як і батьки не мають права на майно дітей.

Якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють

ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення,

але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування.

У разі виникнення спільної власності батьків і дітей

правовідносини щодо цієї власності регулюються на загальних

підставах Цивільним кодексом Української РСР.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 з 1989р. по 2012р. від якого вони мають двох доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 07 жовтня 1996р. ОСОБА_13 та членам її сім`ї, в тому числі: ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 належала на праві спільної сумісної власності трикімнатна квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів №127 від 18 жовтня 1996р. надано дозвіл ОСОБА_11 на обмін від імені дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_16 квартири АДРЕСА_2 .

11 березня 1997р. квартиру АДРЕСА_2 було продано її співвласниками на товарній біржі "Нерухомість-Н" за 13082 грн.

11 березня 1997р. за договором купівлі-продажу, укладеного ОСОБА_11 як покупцем на товарній біржі «Нерухомість-Н» було придбано за 7025 грн. двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Наведені факти свідчать про те, що квартиру АДРЕСА_1 було придбано не лише за рахунок коштів подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), а і за рахунок особистих коштів їх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , які належали останнім у зв`язку з відчуженням квартири АДРЕСА_2 співвласниками якої вони були і мали б використовуватись за рішенням органу опіки і піклування виключно на набуття їх законним представником іншого житла.

Таким чином, ухвалення рішення про поділ квартири АДРЕСА_1 лише між подружжям ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ( ОСОБА_11 ), порушив права їх дітей як співвласників спірної квартири.

Оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_18 не залучались до участі у справі, а суд вирішив питання про їх права, інтереси щодо спірної квартири, то рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню. А так як це процесуальне порушення не може бути усунуте судом апеляційної інстанції, який позбавлений компетенції залучати до участі у справі осіб, які не приймали участі у розгляді спору в суді першої інстанції - єдиним наслідком такого є ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову. Що не позбавляє права позивача на пред`явлення аналогічного позову, але із залученням всіх суб`єктів спірного правовідношення.

Керуючись ст.ст.367,374,376,370,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2017р. та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 11 квітня 2018р. скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 1500 грн. судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 19 червня 2019р.

Головуючий: Судді: