Справа № 682/1245/18
Провадження № 2/682/30/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Маршал І.М.,

секретаря Мелашенко О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Мазуркевича О.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог ОСОБА_4 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_4 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради. В обґрунтування позову позивач вказував, що на підставі рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.06.2012 року за відповідачкою ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частину квартири за АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вказаного рішення суду відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано в спірній квартирі не як членів сім`ї, а в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 була власником 1/2 частини спірної квартири. Хоча відповідачі в спірній квартирі не проживають, однак, по день звернення позивача до суду залишаються зареєстрованими в спірному житлі. Позивач ОСОБА_1 будучи власником 1/2 частини спірної квартири набув у власність з прилюдних торгів іншу 1/2 частину цієї квартири і таким чином набув у власність всю квартиру за АДРЕСА_1 в якій хоча з 2010 року і не проживають, проте залишаються зареєстрованими відповідачі, реєстрація місця проживання в спірній квартирі яких є перешкодою позивачу в реалізації ним своїх прав власності на житло. Тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування кваритирою за АДРЕСА_1 шляхом зняття відповідачів з реєстрації.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задоволити.

Відповідачі, треті особи в судове засідання не зявилися, про день та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

В підготовчому судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 щодо заявлено позову заперечила, просила відмовити. При цьому повідомила, що вона із дітьми з часу розірвання шлюбу із ОСОБА_1 , тобто з 2010 року фактично проживають за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 заперечує законність набуття позивачем одноособово власності на квартиру , де вона із дітьми зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , та вважає, що квартира є їх спільною частковою власністю.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надіслали до суду у строки встановленні в ухвалі про відкритя провадження відзив, в якому у позові просили відмовити, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності з 26.06.2013 року тобто часу набуття ним права власності на квартиру, а крім того відповідач ОСОБА_2 вважає, що вона як мати неповнолітньої ОСОБА_4 не може бути визнана такою, що втратила право користування квартирою, оскільки донька практично проживати ( користуватися квартирою) без участі матері не спроможна.

Заслухавши пояснення позивача та його адвоката, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є одноособовим власником квартири за АДРЕСА_1 , що підтверджується даними свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 26.06.2013 р., витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.06.2013 №5359591 ( підстава виникнення права власності - свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів), та від 28.11.2013 № 13634114 ( підстава виникнення права власності - дублікат договору міни).

Згідно довідки від 01.02.2018 року виданої виконавчим комітетом Славутської міської ради за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,третя особа ОСОБА_4 фактично проживають за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується актами комісії КП "Славутське ЖКО" від 23.04.2018 року, Висновком органу опіки та піклування від 28.01.2019 року, окрім того на таке місце проживання відповідачі вказують у своєму відзиві на позов.

Відповідно до судового рішення від 18.02.2013 року Славутського міськрайонного суду у справі № 2214/4013/2012 судом встановлено, що у 2010 році після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишився проживати у квартир в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 з дочками проживає в іншому житлі, яке належить їй, старшій дочці та матері на праві власності.

Згідно вищевказаного Висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради вказано, що при задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстрації, не будуть порушені права неповнолітньої ОСОБА_4 , 2005 р.н., на житло.

Оскільки відповідачі залишаються зареєстрованими в спірній квартирі, що є перешкодою позивачу - власнику майна в реалізації ним своїх прав власності на житло.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Частиною 1 ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), вимога позивача зняти відповідачів з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає.

З врахуванням наведеного, здійснивши системний аналіз правових норм, оцінивши наявні докази по справі та заслухавши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Суд не приймає до уваги посилання відповідачів, що до застосування підлягає строк позовної давності, обрахунок якого слід відраховувати з 26.06.2013 року, оскільки згідно положень ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, є виключним правом власника майна звертатися до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, за умови відсутності цієї особи у житлі не менш як один рік до предявлення позову до суду.

Також згідно положень ст.160 СК України, яка визначає, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, та зважаючи на те, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто має повних 13 років, має постійне місце проживання із матірю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 з 2010 року, де матері належить частка у квартирі, та за умов що позивач не ставив вимогу саме до ОСОБА_4 , жодним чином не порушують порядку визначення місця її проживання та прав неповнолітньої доньки сторін заявленим цивільним позовом до її матері.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 379, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 .

В решті вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст виготовлено 17.05.2019.

Суддя Маршал І. М.