Номер провадження: 22-ц/813/771/19
Номер справи місцевого суду: 500/4919/17
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л.І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В подальшому 04.04.2018 року уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що 16.02.2017 року біля 14 години 00 хвилин в м. Ізмаїлі по вул. Тульчианівська на перехресті з пр. Суворова, відповідач, керуючи автомобілем «Daihatsu Terios», д/н НОМЕР_1 , не виконала вимоги дорожнього знаку "надати дорогу", виїхала на перехрестя, де скоїла зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107», д/н НОМЕР_2 , який рухався на головній дорозі пр. Суворова під керуванням позивача. Своїми діями відповідач порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями). Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, що виражені в забитій рані лоба. Йому була надана медична допомога, були накладені шви та зроблено перев`язання. Вищезазначені факти щодо тілесних ушкоджень підтверджуються копією довідки №203, виданої КУ "Ізмаїльська місцева лікарня" від 16.02.2017 року, та висновком експерта №59 від 17.02.2017 року. Крім того, внаслідок ДТП його автомобіль отримав серйозні механічні пошкодження, що підтверджується копією протоколу огляду транспортного засобу від 15.03.2017 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП " ОСОБА_3 " та висновком №35/17 від 30.03.2017 року суб`єкта оціночної діяльності ФОП " ОСОБА_3 "

17.07.2017 року страховою компанією позивачу відшкодовано заподіяну матеріальну шкоду, завдану автомобілю, яка була встановлена вищезазначеним висновком.

Позивач зазначає, що він є інвалідом III групи, в нього немає однієї ноги. Враховуючи, що до ДТП він попри встановленої інвалідності вів активний спосіб життя, вказані наслідки ДТП з вини відповідача призвели до значного порушення звичного способу життя. Позивач має незручності у пересуванні, йому необхідно користуватись послугами таксі, які ведуть до дуже великих витрат. Крім того, після ДТП у позивача погіршився стан здоров`я, який він не може відновити на протязі тривалого часу, погіршився його психоемоційний стан.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, стягуючи з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП, у розмірі 3 000 грн., суд першої інстанції виходив з характеру вчиненого діяння, яке характеризується необережною формою вини, глибини фізичних та душевних страждань позивача, які він зазнав в зв`язку із пошкодженням його майна, які призвели до порушення звичного для нього порядку організації життя та вимагали додаткових зусиль для його відновлення, та враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважав достатнім відшкодуванням заподіяної моральної шкоди позивачу з вини відповідача в розмірі 3 000,00 грн.

Проте повністю погодитися з остаточним висновком суду першої інстанції щодо розміру визначеної судом до стягнення моральної шкоди, судова колегія не може.

Судом встановлено, що:

- 16.02.2017 року біля 14 години 00 хвилин в м. Ізмаїлі по вул. Тульчианівська на перехресті з пр. Суворова, відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Daihatsu Terios», д/н НОМЕР_1 , не виконала вимоги дорожнього знаку "надати дорогу", виїхала на перехрестя, де скоїла зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107», д/н НОМЕР_2 , який рухався на головній дорозі пр. Суворова (а.с.9);

- постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2017 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, та піддано стягненню у вигляді штрафу в сумі 340 грн. (а.с. 9);

- згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.11.2017 року цивільно-правова відповідальність винної особи, яка керує транспортним засобом - автомобілем «Daihatsu Terios», д/н НОМЕР_1 , на час скоєння ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (а.с.50);

- згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження з оцінки вартості шкоди, завданої власнику автомобілю «ВАЗ 2107», д/н НОМЕР_2 , №35/17 від 30.03.2017 року, огляд якого було проведено у присутності ОСОБА_1 та учасника ДТП ОСОБА_2 , вартість ремонту складає 18 444,61 грн. (а.с.14-21);

- 19.06.2017 року Страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування довіреній особі власнику автомобілю «ВАЗ 2107», д/н НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 в сумі 19 444,61 грн. після огляду 23.02.2015 року пошкодженого автомобілю представником Страхової компанії, складеного акту огляду автомобілю (а.с.50, 53-54).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ПК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ПК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його житті, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд погоджується з встановленими судом обставинами, що внаслідок винних, протиправних дій відповідача, які полягали в порушенні правил дорожнього руху та скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, був пошкоджений належний позивачу автомобіль, що призвело до порушення звичного для нього порядку організації життя та вимагало додаткових зусиль для його відновлення.

Вірно встановивши вказані обставини, суд першої інстанції набув правильного висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, разом з тим суд першої інстанції не врахував всі наслідки скоєної з вини відповідача дорожньо-транспортної пригоди, не надав оцінки всім зазначеним у позові підставам, з яких позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду, та внаслідок чого занизив розмір її відшкодування з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 1 частини 2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до пункту 2 частини 2 вказаної вище статті, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з частиною 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини 5 вказаної вище статті, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже відповідно до наведених позивачем обґрунтувань у позовній заяві завдана йому моральна шкода полягала у:

- фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я;

- душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої;

- душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у 3 000 грн., суд першої інстанції обмежився наданням оцінки душевних страждань позивача, які той зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна (автомобіля), не врахувавши, що у постанові Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2017 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано стягненню у вигляді штрафу в сумі 340 грн., зазначено також про спричинення позивачу легких тілесних ушкоджень.

Згідно з довідкою КУ «Ізмаїльська ЦРБ» від 16.02.2017 року вбачається, що позивач звертався в дану медичну установу з забитою раною лоба і йому було накладено шви та накладено пов`язку на голову. Від госпіталізації ОСОБА_1 відмовився (а. с. 7).

Тобто, звернення до медичної установи відбулося в день скоєння відповідачем ДТП і спричинення позивачеві легких тілесних ушкоджень.

Крім того, відповідно до виписки з карти стаціонарного хворого № 2671 інвалід 3-ї групи ОСОБА_1 з 14.06.2017 року до 23.06.2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні в Дунайській басейновій лікарні зі скаргами на головний біль, запаморочення, нечіткість зору, випадіння бокового поля зору ліворуч. ОСОБА_1 встановлено діагноз в тому числі: Закрита черепно-мозкова травма у лютому 2017 року зі стійким цефалічним, вестибуло-атактичним та астено-неврологічним синдромом (а.с .6).

Як вбачається із статті 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (дата ратифікації: 17.07.97 року, дата набуття чинності: 11.09.97 року) (із змінами і доповненнями), жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Згідно зі статтею 18 вказаної вище Конвенції, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

І хоча зрозуміло, що гроші не завжди можуть адекватно і безумовно компенсувати спричинені моральні страждання у вигляді душевних страждань та фізичного болю у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував те, що позивачу, який є інвалідом 3-ї групи без ноги, внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху спричинено тілесні ушкодження у вигляді забитої рани лоба та ЗЧМТ зі стійким цефалічним, вестибуло-атактичним та астено-неврологічним синдромом, що він вимушений через 4 місяці після ДТП звертатися до лікарні зі скаргами на головний біль, запаморочення, нечіткість зору, випадіння бокового поля зору ліворуч, проходити курс лікування на стаціонарі.

Відповідач не спростував належними і допустимими доказами, що скарги позивача на погіршення стану здоров`я та проходження лікування у червні 2017 роки з встановленими діагнозом не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з легкими тілесними ушкодженнями, які йому були спричинені внаслідок ДТП 16.02.2017 року, яка сталося з вини відповідача.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 червня 2018 року змінити і стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 8 000 грн.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 6 вказаної вище статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскілки суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково і стягнув 3 000 грн., то рішення суду оскаржено у незадоволеній частині вимог про стягнення моральної шкоди - 17 000 грн.

Судовий збір за подання апеляційної скарги до апеляційного суду складає 960 грн. (150% від ставки судового збору, який підлягав сплаті в районному суді - 640 грн.).

Оскільки позивач заявив вимоги про стягнення моральної шкоди у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я, він в порядку п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненим від оплати судового збору.

Проте позивачем до суду першої інстанції сплачено за подання позову до суду першої інстанції 640 грн.

Після уточнення вимог зі стягнення матеріальної шкоди, завданої майну позивача, на стягнення лише моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`ю, уточнені вимоги обтяженню судовим збором з боку позивача не підлягали.

Тому суд помилково поклав на відповідача відшкодуванню на користь позивача 640 грн., які той сплатив за подання позову про стягнення майнових вимог, завданих автомобілю.

Суд першої інстанції задовольнив 3 000 грн. з 20 000 грн. які були заявлені позивачем, що становить 15%. Тому з відповідача в дохід держави підлягає сплаті судовий збір пропорційно задоволеним вимогам від ставки судового збору, яка підлягала сплаті за подання позову у загальному порядку на час подання позову до суду. Тобто 640 грн. *15% = 96 грн.

Апеляційна скарга подана на рішення суду в незадоволеній частині вимог - 17 000 грн.

Судовий збір за подання апеляційної скарги становить 150% від ставки судового збору, яка підлягала сплаті в суді першої інстанції, тобто 960 грн. (150% від 640 грн.).

З оскаржуваної суми 17 000 грн. апеляційним судом задоволено - 5 000 грн., що становить 29,4%.

Тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам від ставки судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги. Тобто 960*29,4%=282 грн. 24 коп.

Відповідно до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 червня 2018 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 8 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позову до суду першої інстанції в сумі 96 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 282 грн. 24 коп., а всього стягнути 378 грн. 24 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 14.06.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова