Провадження № 22-ц/812/78/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Миколаїв

справа № 487/2195/17-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про захист трудових прав

за апеляційною скаргою

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

(далі ДП «АМПУ»)

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 1 листопада 2018 року суддею Щербиною С.В. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного судового рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ДП «АМПУ» про захист трудових прав.

Позивачка зазначала, що з 11 травня 2014 року працювала контролером команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «АМПУ». Наказом керівника філії № 158/о від 23 березня 2017 року була звільнена з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП у звязку зі скороченням штату. Підставою звільнення зазначено наказ № 30 від 17 січня 2017 року «Про внесення змін до штатного розпису». Звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки фактичні зміни в організації виробництва і праці не відбулися, скорочення штату охорони суперечить закону, профспілковий орган завчасно не був повідомлений про наступне вивільнення, згоди профспілкової організації на її звільнення не отримано.

Посилаючись на порушення трудових прав, ОСОБА_1 просила поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Представник ДП «АМПУ» позов не визнав, посилаючись на дотримання всіх вимог трудового законодавства при звільненні позивача. При цьому зазначав, що надання профспілковим органам інформації про наступне вивільнення працівників є обовязковим лише у випадках ліквідації, реорганізації підприємств, зміни форми власності або часткового зупинення виробництва; роботодавець має право самостійно визначати численність працівників та доцільність змін в організації виробництва; відсутність згоди профспілкового органу на звільнення не позбавляє суд можливості її запитати; а вимоги, передбачені статтею 492 КЗпП, роботодавцем виконані.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 листопада 2018 року позов задоволено, ОСОБА_1 поновлено на роботі в МФ ДП «АМПУ» на посаді контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму з 23 березня 2017 року. З ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_1 стягнуто 104 464, 15 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та на користь держави 1 684, 64 грн. судового збору. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ДП «АМПУ» просило рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ті ж обставини, якими заперечувало позов, а також на безпідставне стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат з ДП «АМПУ», а не з Миколаївської філії, як відокремленого підрозділу з самостійною господарською діяльністю, та на помилковість висновку суду про належність позивачки до членів виборного органу профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту.

Правом на відзив на апеляційну скаргу позивачка не скористалась.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не зявилась. Справу розглянуто за участю представників позивачки та відповідача.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зокрема зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП).

Належним виконанням вимог частини 2 статті 40 та частини 3 статті 492 КЗпП щодо можливого працевлаштування працівника, є пропозиції працівнику наявної на підприємстві роботи, тобто вакантних посад чи роботи за відповідною професією, спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 492 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

За положеннями статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду виборного органу профспілкової організації і після її одержання або відмови в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті (частина 9 статті 43 КЗпП).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 11 травня 2014 року працювала контролером команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «АМПУ» (а.с. 77).

Наказом т.в.о. начальника філії № 30 від 17 січня 2017 року внесено зміни до штатного розпису підприємства, а саме в команді охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму скорочено чисельну кількість працівників на 66 одиниць, в тому числі 46 одиниць контролерів з місячною тарифною ставкою 3130 грн. (а.с. 86).

19 січня 2017 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з 20 березня 2017 року (а.с.82), та запропоновані вакантні посади в Миколаївській філії ДП «АМПУ».У пропозиції вакантних посад від 19 січня 2017 року ОСОБА_1 виявила бажання зайняти посаду пожежного (а.с.83).

У відомості пропозицій вакантних посад ДП «АМПУ» (без зазначення дати) позивачка вказала, що від наданих пропозицій відмовляється (а.с.87).

З поданням до профспілкової організації про дачу згоди на звільнення ОСОБА_1 адміністрація не зверталась.

Наказом начальника адміністрації Миколаївського морського порту (МФ ДП «АМТП») № 158/о від 23 березня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП за скороченням штату відповідно до наказу № 30 від 17 січня 2017 року «Про внесення змін до штатного розпису» (а.с. 78).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення з роботи ОСОБА_1 здійснено з порушенням порядку звільнення, передбаченого трудовим законодавством, а саме без дотримання вимог частини 2 статті 40 та 492 КЗпП щодо вжиття необхідних заходів працевлаштування працівника та статті 43 КЗпП щодо попереднього узгодження звільнення з профспілковим органом.

Таким порушенням суд вважав невиконання відповідачем обовязку запропонувати всі вакантні посади (іншу роботу), які з'явилися протягом всього періоду з 19 січня по 23 березня 2017 року на підприємстві ДП «АМПУ», в тому числі і в інших філіях підприємства.

При цьому надані відповідачем акти від 16 лютого та 23 березня 2017 року (а.с.95, 96) суд мотивовано вважав такими, що не доводять виконання цього обовязку, оскільки з їх змісту не вбачається, які саме посади і в яких структурних підрозділах ДП «АМПУ» пропонувались позивачці

Надані суду списки вакантних посад станом на 16 січня 2017 року (а.с.88) не співпадають із датами актів.

ОСОБА_1 заперечує факт пропозицій вакантних посад в інших філіях підприємства.

Доказів, які би спростовували оцінку судом встановлених обставин, апелянт не надав.

Іншим порушенням вимог трудового законодавства суд першої інстанції вважав розірвання трудового договору без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, що передбачено статтею 43 КЗпП.

Судом встановлено, що звільнення ОСОБА_1 23 березня 2017 року здійснено без попереднього звернення власника або уповноваженого ним органу до профспілкової організації, членом якої вона була, з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору.

Питання щодо дачі згоди на звільнення позивачки стало предметом розгляду профспілкового органу під час розгляду справи в суді, а саме у липні 2018 року, що не суперечить змісту частини 9 статті 43 КЗпП.

За рішенням профспілкового комітету Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту від 19 липня 2018 року у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 158-160).

Таке рішення мотивоване порушенням вимог статті 22 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 4.1.1 Колективного договору на 2013-2018 роки, відсутністю обєктивних причин для неминучих звільнень працівників загону охорони, який має функціонувати відповідно до вимог Закону України «Про морські порти України»; невиконання ст. ст. 40, 492 КЗпП України, оскільки роботодавець запропонував наявні вакансії лише в філії, а не на підприємстві в цілому та протягом всього періоду попередження; відсутність у виконуючого обовязки начальника філії належних повноважень на зміну штатного розпису; а також невідповідність узгодженої кількості посад, які підлягатимуть скороченню (46 одиниць), дійсній кількості скорочених посад (66 одиниць).

Суд не може погодитись з доводами апелянта про те, що відмова профспілкового органу належним чином не аргументована.

Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2015 року (справа № 6-703цс15) при розгляді цього питання зазначав, що оскільки поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами". Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Рішення профспілкового органу від 19 липня 2018 року містить посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення, що свідчить про його відповідність критеріям обґрунтованості у розумінні частини 7 статті 43 КЗпП та частини 6 статті 39 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Незгода зі змістом рішення профспілки не свідчить про його не аргументованість.

Не можна вважати переконливими й посилання апелянта на те, що стягнення середнього заробітку та судових витрат має проводитись з Миколаївської філії ДП «АМПУ».

Відповідно до статті 48 ЦПК статус сторони у справі, в тому числі відповідача, набувають, зокрема, юридичні особи.

Згідно Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 184 від 18 квітня 2014 року, філія є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від його імені частину господарської діяльності (п. 3.1 Положення). При здійсненні своєї діяльності Філія виконує функції, передані Підприємством, та керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу, управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади; наказами, розпорядженнями та іншими актами Голови Підприємства; наказами розпорядженнями та іншими актами начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ» (п. 3.2 Положення). Дії, які вчиняються Філією у встановленому законодавством України та цим Положенням порядку, вчиняються від імені Підприємства. Підприємство несе відповідальність за всіма зобовязаннями Філії.

Отже ДП «АМПУ» як юридична особа, до структури якої входить Миколаївська філія, несе відповідальність за всіма зобовязаннями, включаючи виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника в разі його незаконного звільнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 з роботи наказом від 23 березня 2017 року здійснено всупереч вимог статей 43, 492 КЗпП та з порушенням трудових прав позивача, що відповідно до статті 235 КЗпП є підставою для її поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заперечень щодо обґрунтованості розрахунку середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, наведеного судом першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Разом з тим, в мотивувальній частині судового рішення помилково зазначено, що ОСОБА_1 є членом виборного органу профспілки, а тому її звільнення здійснено ще з порушенням і статті 252 КЗпП та статті 41 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відомостей про те, що позивачка є членом виборного органу профспілки, матеріали справи не містять.

Цей факт, помилково зазначений судом першої інстанції, не впливає на основний висновок суду про суті спору, але має бути виключеним з мотивувальної частини судового рішення.

Отже апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення та відмови в позові ОСОБА_1, але вважає, що рішення підлягає зміні.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 1 листопада 2018 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок про те, що ОСОБА_1 є членом профспілкового комітету Миколаївського морського торговельного порту професійної спілки працівників морського транспорту.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_2

---------------------------------

Повну постанову складено 11 січня 2019 року.