ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м. Київ

справа № 761/22755/18

провадження № 22-ц/824/6220/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Сушко Л.П.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року у складі судді Фролової І.В., повний текст складений 08.02.2019 року,

встановив:

У червні 2018 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , у якому просив зняти їх з реєстрації з квартири АДРЕСА_1 , виселити в примусовому порядку відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вказаної квартири, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» ПАТ «Укрсоцбанк» оформив право власності на спірну квартиру, що належала на праві власності ОСОБА_1 Правовою підставою для реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п. 4.5.3 Іпотечного договору № 02-10/4209 від 21 грудня 2007 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 20 листопада 2017 року було з реєстровано право власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення державного реєстратора на спірну квартиру. Таким чином, законним власником вказаної квартири є ПАТ «Укрсоцбанк». Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 03.04.2018 року, за вказаною адресою зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 2007 р.н., яка зареєстрована в зазначеному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітньої особи. Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Проте відповідачі відмовляються добровільно виселятися, чим створюють перешкоди у здійснені законних прав позивача, як власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Виселено в примусовому порядку та знято з реєстрації ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права і винести нове рішення, яким відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 зазначає, що спірна квартира була куплена не повністю за кредитні кошти, адже сума виданого кредиту становить 85% від вартості купленої квартири. Відповідач не володіє іншим житлом ніж спірна квартира. Вказує, що звернення стягнення на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки можливе лише з офіційного дозволу служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації. Крім того, ОСОБА_1 зауважує, що придбання вказаної квартири було зроблено для забезпечення житлових умов малолітньої дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» зазначає, що твердження апелянта про те, що спірна квартира придбана не лише за кредитні кошти, не заслуговують на увагу, адже умовами іпотечного договору передбачено, що ОСОБА_1 передає в іпотеку у якості забезпечення виконання нею зобов`язань за кредитним договором, укладеним між сторонами, нерухоме майно, що придбане нею за кредитні кошти, надані банком відповідно до умов договору, яким обумовлено основне зобов`язання, а саме спірна квартира. При цьому, при підписанні як кредитного, так і іпотечного договорів сторонами були погоджені всі умови, ОСОБА_1 не було зроблено жодних зауважень та/або пропозицій з приводу внесення відповідних змін щодо зазначення інформації про купівлю заставного майна за її особисті кошти.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Укрсоцбанк» заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити рішення суду без змін.

Представник відповідача Сабрі С.М. підтримала скаргу, просила її задовольнити з викладених у ній підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

Так, частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Спеціальним правилом, яким визначається порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення.

Частиною другою статті 109 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, проте допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно п.п. 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту № 10-29/4885 від 21 грудня 2007 року, укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем, нерухоме майно, що придбане іпотекодавцем за кредитні кошти, надані іпотекодержателем відповідно до умов Договору, яким обумовлено Основне зобов`язання, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Як вбачається зі змісту іпотечного договору від 21 грудня 2007 року, його предмет, а саме квартира АДРЕСА_1 , придбаний іпотекодавцем за кредитні кошти.

ОСОБА_1 кредитні зобов`язання не виконувались у строки та обсяги, передбачені Договором кредиту № 10-29/4885 від 21 грудня 2007 року, що призвело до виникнення кредитної заборгованості.

У відповідності до п. 4.5.3 іпотечного договору від 21 грудня 2007 року, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку».

На виконання зазначеного п. 4.5.3 іпотечного договору від 21 грудня 2007 року, на підставі рішення державного реєстратора Коровайко Оксани Сергіївни, Філія Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві індексний номер: 38219619 від 21 листопада 2017 року, було зареєстровано право власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу № 104316891 від 20 листопада 2017 року.

Таким чином, судом встановлено, що власником вказаної квартири є ПАТ «Укрсоцбанк».

Також судом встановлено, що Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 03 квітні 2018 року, за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в зазначеному житловому приміщенні 09 жовтня 2008 року, тобто після укладення договору іпотеки, без згоди на це іпотеко держателя.

ПАТ «Укрсоцбанк» направляло відповідачам вимогу про добровільне виселення від 04 червня 2018 року, яка залишилась без виконання.

Таким чином, судова колегія встановивши, що в апеляційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - банку, які б призвели до порушення прав неповнолітньої ОСОБА_2 на користування житлом, врахувавши, що спірна квартира - предмет іпотеки - придбана за кошти, отримані за іпотечним кредитом і реєстрація та користування ОСОБА_2 предметом іпотеки відбулось без згоди на це іпотекодержателя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, ухвалюючи рішення судом першої інстанції не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача про те що спірна квартира була куплена за кредитні кошти на 85% від загальної вартості квартири, придбання якої було зроблено для забезпечення житлових умов малолітньої дитини, відповідач не володіє іншим житлом, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає що апеляційна скарги задоволенню не підлягає, оскільки висновків суду доводи скарги не спростовують та не впливають на законність судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :