№ 263/6603/19
№ 4-с/263/33/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Кияна Д.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової О.Р., представника скаржника адвоката Рєзніка В.В., заінтересованої особи ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заінтересована особа старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя головного територіального управління юстиції у Донецькій області Новикова Лілія Олександрівна,-

ВСТАНОВИВ:

07.05.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя головного територіального управління юстиції у Донецькій області Новикової Л.О., посилаючись на те, що 14.11.2018 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 09 листопада 2018 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття. 22.03.2019 р. між нею ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у Маріупольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище « ОСОБА_6 » змінено на « ОСОБА_7 ». Відповідно до повідомлення державного виконавця від 03.05.2019 року виконавчий документ, а саме: судовий наказ №263/15408/18 (де боржником є ОСОБА_3 ) був повернутий стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відсутні серія та номер паспорта боржника. Вважає такі дії державного виконавця незаконними та такими, що не відповідають чинному законодавству, у зв`язку з чим просить суд визнати дії державного виконавця неправомірними та зобов`язати державного виконавця прийняти виконавчий документ до виконання.

Представник заявника адвокат Рєзнік В.В. підтримав доводи скарги у повному обсязі та уточнив вимоги скарги, просив суд визнати дії старшого державного виконавця неправомірними, зобов`язати вчинити дії та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу.

Представник зацікавленої особи заперечувала проти задоволення вимог скарги, оскільки повернення виконавчого документа було здійснено відповідно до вимог діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 1 ЗУ «Про Виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всієї території України. Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Цим же Законом встановлено правові засади захисту прав стягувача, боржника у виконавчому провадженні, що полягають у можливості оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду. Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства, здійснюється в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 14.11.2018 р. Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній у зв`язку із релігійними переконанням, про що у паспорті наявна відповідна відмітка), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 09 листопада 2018 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону , а саме: судового наказу, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків). Таким чином, вимоги до виконавчого документу щодо зазначення в ньому індивідуального ідентифікаційного номеру боржника або номеру і серії його паспорту є обов`язковими.

Як вбачається з судового наказу № 263/15408/18 від 14.11.2018 року, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , аліменти на неповнолітніх дітей - індивідуальний ідентифікаційний номер або номер і серія паспорта боржника ОСОБА_3 в ньому дійсно не вказані.

Відповідного до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу, а саме вимоги про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Заяву про видачу судового наказу було подано відповідно до ст. 163 ЦПК України. Підстав для відмови у видачі судового наказу, відповідно до ст. 165 ЦПК України судом встановлено не було.

За змістом ст. 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. Отже, у виданому судовому наказі зазначаються відомості, передбачені ст. 168 ЦПК України. Крім того, згідно зі ст. 32 Конституції України ст. 302 ЦК України ніхто без згоди особи не може збирати на поширювати конфіденційну інформацію про неї чи її персональні дані.

Повідомленням старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя головного територіального управління юстиції у Донецькій області Новиковою Л.О. від 03.05.2019 року виконавчий документ, а саме: судовий наказ № 263/15408/18 (де боржником є ОСОБА_3 ) був повернутий стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відсутні серія № паспорта боржника.

Однак, Верховним Судом України неодноразово зверталася увага на те, що Закон надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника або серії № паспорту не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року), що спрямовано на усунення перепон у завершенні судового провадження та на виконання судового рішення про задоволення вимог стягувача.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставинах суд вважає, що права стягувача порушені і підлягають судовому захисту, шляхом визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Вимоги скарги щодо зобов`язання державного виконавця прийняти виконавчий документ до виконання та провести всі необхідні дії для примусового виконання рішення суду, задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з рекомендаціями Комітету міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими 11.03.80, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вважає найкращим за певних обставин.

З огляду на викладене суду не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу. Таким чином, суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки не наділені правом створювати норми права, а вповноважені лише перевіряти вже створені норми на їх відповідність вищим нормативно-правовим актам.

Керуючись ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст.ст. 1, 11, 18, 22, 25, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 131, 210, 211, 383-388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заінтересована особа старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя головного територіального управління юстиції у Донецькій області Новикова Лілія Олександрівна задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя головного територіального управління юстиції у Донецькій області Новикової Лілії Олександрівни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання за судовим наказом №263/15408/18 від 14.11.2018 року, виданого Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області, неправомірними.

Стасувати повідомлення старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя головного територіального управління юстиції у Донецькій області Новиковою Л.О. від 03.05.2019 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення, шляхом подачі її безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя Д.В. Киян