Справа № 127/7395/19
Провадження № 2/127/1018/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Кравчук Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. Позовні вимоги мотивовані тим, що в період спільного проживання сторін однією сім`єю без шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька ОСОБА_5 . Відомості про батька дитини були записані зі слів позивача. На початку 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання батьківства і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2018 року його визнано батьком ОСОБА_5 . Позивач зазначає, що з лютого-березня 2018 року вони припинили жити однією сім`єю, а з жовтня 2018 року відповідач припинив допомагати матеріально дитині та не приймає участі в її вихованні. Також на утриманні позивача перебуває ще одна донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з доглядом за дітьми ОСОБА_4 тимчасово не працює та не має доходів, хоча щомісячно несе витрати на придбання одягу, продуктів харчування, розвиваючих ігор, ліків для дитини.

В зв`язку з викладеним вище позивач звернулася з даним позовом до суду та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2500,00 грн., щомісячно з урахуванням індексу інфляції, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути на її утримання аліменти у розмірі прожиткового мінімуму на одну дорослу особу до досягнення дитиною Аміною трьох років.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнали частково, надали суду відзив та пояснили, що відповідач являється тимчасово безробітнім, постійного доходу не має та проживає разом з батьками - пенсіонерами. Щодо автомобіля, який перебуває у власності відповідача, то він знаходиться в аварійному стані та потребує ремонту. У власності відповідача відсутнє нерухоме майно. Також додали, що ОСОБА_2 хворіє на хронічний тонзиліт та лакунарну ангіну середньої важкості, внаслідок чого періодично витрачає кошти на лікування. ОСОБА_4 самостійно усунула батька від можливості реалізації ним свого права на спілкування з власною дитиною та матеріального її забезпечення. Відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. Щодо сплати аліментів на утримання позивача, то дані позовні вимоги не визнаються, оскільки відповідач взагалі не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу. Крім того, вона не є його дружиною. Також заперечили проти вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачу, оскільки не доведено наявності самого факту надання правничої допомоги та не надано детального опису робіт. Просили стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили. В решті позовних вимог просили відмовити повністю.

В зв`язку з надходженням відзиву, позивачем було подано суду відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що відповідач є здоровою працездатною особою, може влаштуватись на роботу та отримувати достатню середню заробітну плату. ОСОБА_2 працює не офіційно в магазині «Опт-торг» ТОВ «Дельтаплан» та користується автомобілем, що свідчить про закінчення ремонту автомобіля. Відповідачем не витрачаються кошти на утримання власного житла, на відміну від позивача. Щодо стану здоров`я, то у віці 33-34 років у ОСОБА_2 лише заболіло горло. Тонзиліт це запущена ангіна. Позивач також зазначила, що їй потрібно доглядати за Аміною, якій виповнилось один рік і два місяці та приділяти час ОСОБА_8 при підготовці до школи, зустрічати зі школи, готувати з нею уроки, займатися її доглядом та вихованням. Тому, в зв`язку із доглядом за дітьми вона тимчасово не працює та з поважних причин не має доходів. Як вбачається з диску відеозапису відповідач працює, має доходи, тому його твердження про неспроможність сплачувати аліменти є недостовірними. Також зазначила, що після розгляду справи судом буде надано акт виконаних робіт з квитанцією про оплату правничої допомоги, як вимагає чинне законодавство.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_9 , дослідивши матеріали цивільної справ та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2018 року у справі №127/6516/18, яке набрало законної сили і є чинним,позов ОСОБА_2 було задоволено та визнано його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внесено зміни до актового запису про народження №720 вчиненого 02.03.2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , вказавши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прізвище дитини змінено на « ОСОБА_10 - ОСОБА_11 » (а.с. 8-9).

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

Отже, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08.11.2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 за період з 16.10.2012 року по теперішній час до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та на своє утримання не зверталась (а.с. 15, 16).

З довідки №932 від 12.03.2019 року, виданої МКП «Управляюча компанія «Територія Комфорту» вбачається, що позивач по даній справі та її доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_12 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не зареєстрована як безробітна в Вінницькому міському ценрті зайнятості та інших центрах зайнятості України (а.с. 19).

Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, інформація про доходи ОСОБА_2 за період з третього кварталу 2018 року по четвертий квартал 2018 року відсутня (а.с. 42).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач проживає разом зі своїми батьками (а.с. 43).

Щодо автомобіля, власником якого є відповідач, то слід зазначити, що 04.10.2018 року та 29.01.2019 року ним було витрачено значні кошти на його ремонт на загальну суму 6640, 00 грн. (а.с. 44, 45). При цьому, згідно проведеної діагностики автомобіля 10.04.2019 року, відповідачу рекомендовано зробити ремонтні роботи на загальну суму 25860,00 грн. (а.с. 46). З приводу твердження відповідача, що автомобіль знаходиться в аварійному стані та не використовується, то слід відзначити, що доказів на підтвердження цієї обставини, суду не надано. Крім того, діагностика автомобіля носить рекомендаційний характер, тобто власнику автомобіля зазначають деталі автомобіля, які зношуються і в подальшому їх потрібно буде замінити, проте це не підтверджує нагальність даного ремонту. Також діагностику автомобіля суд не приймає до уваги, оскільки такий рахунок не може вважатись висновком об`єктивної експертизи у розумінні вимог ст. 102 ЦПК України, з огляду відсутності попередження виконавця діагностики про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відносно стану здоров`я відповідача, то ним було подано суду ряд виписок із медичних карт, зі змісту яких встановлено, що ОСОБА_2 з 08.03.2018 року по 12.04.2018 року, з 23.08.2018 року по 05.09.2018 року, з 21.10.2018 року по 30.10.2018 року хворів ангіною лакунарною середньої важкості, а з 22.09.2018 року по 05.10.2018 року, з 05.12.2018 року по 07.12.2018 року хронічним тонзилітом (а.с. 53, 54, 55, 56, 57). Разом з тим, слід відзначити, що дані докази не свідчать про стан здоров`я відповідача на час розгляду справи, оскільки він лікувався у 2018 році, а позов надійшов в суд 14.03.2019 року. Доказів про стан здоров`я ОСОБА_2 з часу звернення до суду з даним позовом, матеріали справи не містять. Слід також відзначити, позивачем не було надано суду доказів щодо значних витрат на лікування.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у власності відповідача відсутнє нерухоме майно (а.с. 59). При цьому слід відзначити, що він проживає разом із своїми батьками в квариті, власником якої є його батько, в зв`язку з чим не витрачає кошти на оренду житла та самостійно не оплачує комунальні послуги. Щодо позивача, то вона є власником кімнати в гуртожитку загальною площею 13.9 кв.м. на підставі договору дарування (а.с. 60).

Суд не бере до уваги ксерокопії фотографій та диск з відеозаписом відносно працевлаштування відповідача в магазині «Опт-торг» ТОВ «Дельтаплан», оскільки вони є не належними доказами.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому, ч.2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відносно витрат позивача на придбання ліків, продуктів харчування, одягу для дитини, то дані витрати будуть погашатись за рахунок аліментів.

Суд не приймає до уваги твердженні відповідача що він являється тимчасово безробітнім, так як це не підтверджено жодним належним доказом. Зокрема, ОСОБА_2 не зареєстрований на обліку в центрі зайнятості як особа, що шукає роботу. При цьому, він є власником автомобіля, і як вбачається з його пояснень має можливість витрачати кошти на його утримання: заправлення пальним, проведенням ремонтних робіт на значні суми (а.с. 42).

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він разом із відповідачем декілька разів їздили до ОСОБА_4 , проте остання їх не пускала. Якось восени вони забирали аналізи дитини, то позивач ще контактувала. ОСОБА_4 надсилала відповідачу номер банківської картки для перерахування аліментів на дитину. Дійсно у власності відповідача є автомобіль Опель. ОСОБА_2 останній рік не працює.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її повному утриманні, що потребує значних коштів. Зважаючи на розмір заявлених вимог, часткове визнання позову відповідачем, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі, який визнав відповідач, а саме 1500,00 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, то суд зазначає наступне.

За змістом ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

З аналізу вказаної вище норми закону вбачається, що основною умовою для утримання чоловіком дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Під час визначення розміру аліментів судом було враховано розмір прожиткового мінімуму, сплату аліментів на дитину, офіційне не працевлаштування відповідача.

Враховуючи вказане вище, суд вважає, що відповідач має можливості утримувати позивача - мати дитини до досягнення дитиною трьох років, оскільки він є особою працездатного віку, офіційно не працює, однак має можливість оплачувати ремонт автомобіля, не несе витрати на оренду житла та немає інших утриманців. Так, слід зазначити, що ОСОБА_4 має право на утримання аліментів з відповідача, оскільки вона проживає з дитиною та здійснює догляд за однорічною дитиною, в зв`язку з чим не має змоги працювати і утримувати себе. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання частково обгрунтована. Разом з цим суд вважає, що аліменти слід стягнути у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 14.03.2019 року, до досягнення донькою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.

З приводу вимоги позивача про стягнення аліментів з урахуванням індексу інфляції, то слід зазначити, що індекс інфляції виплачується лише у разі наявності прострочення оплати додаткових витрат на дитину.

Так, ч.4 ст. 196 СК України визначає, що у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Проаналізувавши положення вказаної вище статті, суд приходить до переконання, що у позивача відсутні правові підстави для врахування індексу інфляції в розмір присуджених аліментів.

Щодо вимоги позивача про нарахування аліментів на її утримання у розмірі прожиткового мінімуму на одну дорослу особу, то слід зазначити наступне.

Виходячи з положень Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», позивачу належить сплачувати аліменти з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки вона належить до категорії осіб, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 845,00 грн.(пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 2750,00 грн. витрат на правничу допомогу, що підтверджено документально, оскільки розмір даних витрат є обґрунтованим, пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та пов`язані з розглядом справи.

У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1-3, 27 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 80, 84, 91, 180-184, 191, 196 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. (тисяча п`ятсот гривень 00 коп.), щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 14.03.2019 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на її утримання аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 14.03.2019 року, до досягнення донькою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 845,00 грн. (вісімсот сорок п`ять гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 2750,00 грн. (дві тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складений 21.06.2019 року.

Суддя: