АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/917/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 304090000 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В.,

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - АТ "КБ "ПриватБанк";

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - АТ "КБ "ПриватБанк" ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2018 року АТ "КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення борг, посилаючись на те, що відповідачка як спадкоємець ОСОБА_2 зобов`язана погасити заборгованість спадкодавця, що виникла внаслідок невиконання останнім своїх обов`язків за укладеним з ПАТ "КБ "ПриватБанк" договором кредиту.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що між ОСОБА_2 та АТ "КБ "ПриватБанк" укладено договір № б/н від 16 серпня 2007 року, на підставі якого позичальник отримав кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Відповідач ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 , що позивач підтверджує копіями паспортів спадкодавця та відповідача.

Заяву про відмову від спадщини ОСОБА_1 не подавала впродовж 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України відповідач вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 ..

08.07.2014 року позивач направив претензію кредитора до нотаріуса.

03.06.2018 року позивач направив лист-претензію на адресу ОСОБА_1 з вимогою погасити заборгованість, проте ніяких дій не було вчинено.

Станом на дату смерті позичальника розмір заборгованості перед Банком становив 5800,48 грн., яку останній просив стягнути із спадкоємця боржника, тобто відповідачки у справі.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що позовна вимога про стягнення грошових коштів за кредитним договором спадкодавця не є належним способом захисту порушеного права банку в розумінні ст. 16 ЦК України. Суд вказав, що належним способом захисту прав кредитора є пред`явлення позову до спадкоємців, які прийняли спадщину, про накладення стягнення на спадкове майно, й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог кредитора шляхом сплати одноразового платежу. Позивач не довів наявність та розмір спадкового майна. В судовому порядку було встановлено, що жоден із спадкоємців не звертався з заявою про прийняття спадщини. Посилання позивача на ч. 3 ст. 1268 ЦК України суд не взяв до уваги з огляду на недоведеність розміру спадкового майна. Докази спільного проживання позичальника та відповідача також не було надано.

Рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку з посиланням на його незаконність, порушення норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не взяв до уваги, що відповідач була та є зареєстрована за однією і тією ж адресою із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Матеріали справи не містять жодних доказів про протилежне. Апелянт вказує, що згідно з положенням ч. 3 ст. 1268 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, якщо ним не була подана заява до нотаріальної контори про відмову від спадщини. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. ОСОБА_1 такої заяви про відмову від спадщини не подавала. АТ "КБ "ПриватБанк" як кредитор спадкодавця самостійно не мав можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їхню вартість, тому вважає, що суд повинен самостійно встановити дану інформацію. Крім того, апелянт заперечує проти висновків суду щодо неналежного способу захисту права, обраного позивачем.

Посилаючись на вказані доводи, апелянт просить рішення скасувати, позов банку задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу в межах наданого судом строку не надходив.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 16.08.2007 року позивач надав позичальнику в кредит кошти у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору (а.с. 12). В заяві позичальник своїм підписом підтвердив згоду з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

При цьому в додатках до позову разом з заявою про надання кредитних коштів міститься лише примірник Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 13-18). Пам`ятка клієнта та Тарифи, чинні на момент звернення з заявою, в матеріалах справи відсутні.

За проведеним банком розрахунком, сума заборгованості, що підлягає до стягнення, складається з тіла кредиту в сумі 5800,48 грн. (а.с. 4-11)

Відповідно до свідоцтва про смерть від 15.03.2014 року (а.с. 21) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, з наведених доказів вбачається, що на момент смерті ОСОБА_2 між позичальником та кредитором існували невиконані боргові зобов`язання.

З копій паспортів позичальника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 (а.с. 19-20) встановлено, що вони перебували у шлюбі, місце проживання зареєстровано за однією і тією ж адресою, а саме: АДРЕСА_1 .

Водночас позивачем не надано доказів про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійно проживали разом саме на момент відкриття спадщини.

Із дослідженої судом відповіді Третьої черкаської державної нотаріальної контори від 01.08.2014 року на претензію кредитора від 26.06.2014 року (а.с. 27) встановлено, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 станом на 01.08.2014 року в Третій черкаській державній нотаріальній конторі спадкова справа не заводилась, спадкоємці із заявами про прий няття спадщини не зверталися. Спадкову справу заведено на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно листа-претензії від 22.05.2018 року (а.с. 28) вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_1 з вимогою погасити заборгованість за кредитом у розмірі 5800,48 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч.ч. 2-4 ст. 1273 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення боргу із спадкоємця позичальника в межах вартості спадкового майна, АТ "КБ "ПриватБанк" не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого майна та його вартості, яке перейшло у спадок до відповідача. Водночас відсутні також обґрунтування обставин, які перешкоджали позивачу отримати такі відомості. З відповідними заявами та клопотаннями про встановлення обсягу та вартості спадкового майна позивач не звертався.

Доводи апелянта про те, що суд повинен самостійно встановити обставини щодо обсягу та вартості майнових прав, що увійшли до складу спадщини, не відповідають принципам диспозитивності цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд позбавлений можливості самостійно встановлювати відомості щодо обсягу та вартості спадкового майна позичальника.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги в частині заперечень проти висновків суду про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Системний аналіз ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що:

- по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця;

- по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення боргу).

Аналіз ч. 2 ст. 1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.

Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зауважив, що позивач не звертався з вимогою про накладення стягнення на спадкове майно у випадку відмови спадкоємця задовольнити вимоги кредитора позичальника шляхом одноразового платежу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду не встановила неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке б призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія судді цілком погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню порядку та на умовах визначених статтею 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

В.В. Пономаренко

Ю.В. Сіренко

Повний текст постанови складений 19 червня 2019 року.