Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 202/1892/17

провадження № 61-39707св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: судді Апеляційного суду Запорізької області: Бондар Михайло Сергійович, Дашковська Алеся Вікторівна, Подліянова Ганна Степанівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, у складі судді Суркової В. П., від 22 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Макарова М. О.,

Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю., від 25 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У 2017 році ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

суддів Апеляційного суду Запорізької області: Бондара М. С.,

Дашковської А. В., Подліянової Г. С. про відновлення порушеного рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05 лютого 2013 року права та повернення грошових коштів, які були стягнуті додатковим рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 квітня 2014 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня

2017 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті провадження за його позовною заявою, оскільки вона не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги позивача не належать до цивільної юрисдикції, оскільки не ґрунтуються на порушенні матеріального права, а по суті є оскарженням процесуальних дій суддів, пов'язаних з розглядом справи.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що у позовній заяві позивачем фактично оскаржується рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 лютого 2013 року та додаткове рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2014 року, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення ними правосуддя можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, а не шляхом оскарження таких дій чи бездіяльності шляхом подання позову до іншого суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті провадження суди розглянули не всі вимоги, оскільки крім повернення грошових коштів позивач просив також поновити його порушене право недоторканості житла та повернути належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, яку рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05 лютого 2013 року було виділено у користування

ОСОБА_9 Суди не взяли до уваги, що право власності є непорушним.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 просив відновити його право недоторканості житла, садиби та повернути йому земельну ділянку, надану у користування ОСОБА_9 на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 лютого 2013 року

у справі № 0827/2-1746/2012, та повернути ОСОБА_4 грошові кошти, стягнуті на підставі додаткового рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2014 року у цій самій справі.

Встановлено, що фактично позивач не погоджується із рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05 лютого 2013 року та додатковим рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2014 року у справі № 0827/2-1746/2012, вважає їх незаконними.

За змістом частини першої-третьої статті 126 Конституції України вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня

2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді чи суду під час здійснення правосуддя шляхом подання апеляційної та касаційної скарги на судове рішення, яке громадянин вважає таким, що прийняте з порушенням норм права.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом

ОСОБА_4, суд першої, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що відповідно до частини першої

статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Предметом нового судового розгляду не можуть бути ухвалені судові рішення поза межами їх оскарження у порядку, визначеному

ЦПК України.

ОСОБА_4 скористався своїм правом на оскарження рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 лютого 2013 року у касаційному порядку, передбаченому ЦПК України. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 березня 2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 лютого 2013 року. Оскарження судових рішень у спосіб, обраний позивачем, шляхом пред'явлення позову до суддів, нормами чинного законодавства України не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня

2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 25 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта