Справа № 513/498/19
Провадження № 2/513/423/19
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Фабрикатор Н.В., позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Куйтуклу В.Д., представника відповідача адвоката Манової І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 24 червня 2019 року (а.с.72-74), просить стягнути:

з відповідача ОСОБА_2 суму франшизи в розмірі 2000 гривень, витрати на юридичну допомогу в розмірі 9000 гривень та 10000 гривень завданої моральної шкоди;

з відповідача ПАТ Страхової групи «ТАС» невідшкодовану частину збитків у розмірі 11534 гривні.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 17 листопада 2018 року з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки "ВАЗ 2103" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по польовій дорозі село Плахтіївка - село Світлодолинське - село Мирнопілля, була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль марки "DAEWOOLanos" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.

Постановою Саратського районного суду Одеської області від 30 січня 2019 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно накладної №18 від 25.12.2018 року, вартість запасних частин та матеріалів, необхідних для ремонту автомобіля позивача складає 13750 гривень, вартість робіт складає 8800 гривень. Загальна сума витрат, які поніс позивач при ремонті автомобіля марки «DAEWOOLanos» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 22550 гривень.

ПрАТ Страхова група «ТАС» відшкодувала позивачу частину збитків в розмірі 11016 гривень. Невідшкодованою залишилася сума у розмірі 11534 гривні. Сума франшизи складає 2000 гривень.

Крім того, в результаті ДТП позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінив у 10000 гривень та яка полягає у сильному душевному хвилюванні через пошкодження майна, порушення повсякденного укладу життя, позбавлення можливості користуватися автомобілем, необхідністю його ремонтувати, як наслідок погіршення стану здоров`я та необхідність звернення до лікарні за медичною допомогою.

За надання позивачу юридичної допомоги щодо збору документів, складання позовної заяви та участі адвоката у судовому засіданні ним було сплачено 9000 гривень.

Позивач та його представник адвокат Куйтуклу В.Д. у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Манова І.М. позов визнала частково, в розмірі франшизи в сумі 2000 гривень, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 129-131). Зокрема послалась на те, що позивач з будь-якою заявою про відшкодування франшизи до відповідача ОСОБА_2 не звертався, тобто досудового порядку врегулювання спору не було, як це передбачено п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України. Також вважає, що при вирішенні питання стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, та врахувати, що позивачем не додано доказів завдання моральної шкоди. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, як передбачено ч.2 ст. 137 ЦПК України.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Кудрявський С.М., належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з`явився, надіслав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Позов не визнав, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 99-108).

Послався на те, що позивач безпідставно вимагає стягнути з відповідача вартість ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу, без вирахування франшизи та ПДВ, що передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що відповідно до п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановлено Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. ПАТ «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у повному обсязі у розмірі 11016,00 гривень (згідно заяви про страхове відшкодування поданої позивачем від 18.12.2018 року), про що позивач не заперечує у своїй позовній заяві. Страховик діяв виключно у межах вимог абзацу 2 пункту 36,2 статті 36 Закону, згідно якого позивачем була подана до відповідача заява про страхове відшкодування в якій погоджено суму страхового відшкодування у розмірі 11016,00 гривень. Постановою Верховного суду від 06.06.2018 року у справі № 357/3729/17 встановлено, що факт сплати страхового відшкодування у розмірі, погодженому між страховиком та потерпілим, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі. Враховуючи вищевикладене представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволені позову до ПАТ «Страхова група «ТАС» в повному обсязі.

Вислухавши позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Куйтуклу В.Д., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Манову І.М., дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Саратського районного суду Одеської області від 30 січня 2019 року, яка набрала законної сили 12 лютого 2019 року, встановлено, що 17 листопада 2018 року об 11 годині 10 хвилин ОСОБА_2 , на польовій дорозі село Плахтіївка - село Світлодолинське - село Мирнопілля, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2103» державний номерний знак НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку на слизькій ділянці дороги, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «DAEWOOLanos» державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку під куруванням ОСОБА_1 .. В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень (а.с. 15-16).

На час вчинення ДТП відповідач ОСОБА_2 мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (поліс № АМ/9044995) укладений 25 жовтня 2018 року строком до 24 жовтня 2019 року. За умовами договору страховим випадком є подія, в наслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «ВАЗ 2103» 1976 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно договору страхова сума за шкоду становить 100000 гривень, а розмір франшизи становить 2000 гривень (а.с.125).

18 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПАТ «Страхова група «ТАС» щодо здійснення відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження його транспортного засобу марки «DAEWOOLаnos» з номерним знаком НОМЕР_2 , під час дорожньо-транспортної пригоди 17 листопада 2018 року з вини ОСОБА_2 , водія транспортного засобу ВАЗ 2103 з номерним знаком НОМЕР_1 , за полісом серії НОМЕР_3 . ОСОБА_1 погодився з тим, що розмір страхового відшкодування становить 11016 гривень з вирахуванням франшизи та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна (а.с. 121).

Накладні №18 від 25.12.2018 року та б/н від 27.01.2019 року щодо вартості запасних частин та матеріалів, а також вартості робіт на загальну суму 22550 гривень (а.с.13,14) суд не приймає до уваги з таких підстав. Накладна № 18 від 25.12.2018 року видана ПП ОСОБА_3 на імя ОСОБА_4 , а у накладній б/н від 27.01.2019 року взагалі не зазначено, хто є замовником робіт з ремонту автомобіля. В накладних не зазначена марка та реєстраційний номер автомобіля. Крім того, суду не надано платіжних документів, які б підтвердили оплату позивачем ОСОБА_1 зазначених у накладних запасних частин та ремонтних робіт.

Спірні відносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страхових і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до постанови Першої Судової Палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 357/3729/17 встановлено, що факт сплати страхового відшкодування у розмірі, погодженому між страховиком та потерпілим, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» понесених витрат в сумі 11534,00 гривень, не підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 суд приходить до наступного.

Згідно ст.9 Закону України «Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 36.6. ст. 36 Закону 1961-ІV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Розмір франшизи в сумі 2000 гривень передбачено договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеним між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (поліс № АМ/9044995) від 25 жовтня 2018 року строком до 24 жовтня 2019 року (а.с.125). Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Манова І.М. позов у цій частині визнали, а тому позов в частині стягнення франшизи в сумі 2000 гривень підлягає задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, суд прийшов до наступного.

За приписами ст. 23, ч. 1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду, яку він оцінює у 10000 грн. Мотивує позовну вимогу тим, що діями відповідача йому завдано душевні страждання, які позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням майна; нервовому стресі, який позивач переніс в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Ввідповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 1 частини 2 вказаної статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Обгрунтовуючи розмр моральної шкоди, позивач послався на те, що унаслідок моральних страждань та переживать стан його здоровя погіршився.

Проте, ДТП сталася 17 листопада 2018 року, а згідно довідки № 3 КЗ «Саратська центральна районна лікарня» від 13.02.2019 року, ОСОБА_1 , 1953 року народження, знаходився на амбулаторному лікуванні у неврологічному відділенні з 02 лютого 2019 року по день видачі довідки з діагнозом: Правосторонній алегорадікулоневрит, виражений больовим синдромом. Порушення руху, опори. (а.с 17).

Суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що позивач захворів унаслідок дій відповідача.

Тож, ураховуючи характер правопорушення, яке вчинене з необрежності, глибину фізичних та душевних страждань позивача, автомобіль якого був пошкоджений, та позивач не міг ним користуватись, та враховуючи вимоги розумності і справедливості.суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 8000 гривень.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в іншій частині не знайшли підтвердження, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 36 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року роз`яснено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову, застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VІ).

Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, дійсно понесла ці витрати.

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2689 гривень 40 копійок, що підтверджується оригіналами платіжних доручень № 63 та № 64 від 22.04.2019 року (а.с.1, 2).

Так як позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача розмір франшизи 2000 гривень, та моральну шкоду в розмірі 8000 гривень, а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1536 гривень 80 копійок (768,40 грн. + 768,40 гривень).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 9000 гривень суд приходить до наступного.

Згідно з нормами ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до вимог ч.3 ст.133 ЦПК України вказані витрати відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до квитанції № 161 від 22.04.2019 року та опису виконаних адвокатом робіт, та їх вартість при наданні юридичних послуг від 22 квітня 2019 року, адвокатом Куйтуклу В.Д. надано позивачу ОСОБА_1 послуги на загальну суму 9000 гривень, а саме: ознайомлення з нормативними документами, які мають відношення до предмету спору, розробка правової позиції по справі - 400 гривень, правовий аналіз правочину - 1000 гривень, підготовка та складання позовної заяви майнового характеру про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - 1600 гривень, участь у судовому засідання у суді першої інстанції - 6000 гривень (а.с.23).

Однак, суд не може погодитися з вимогами позивача щодо розміру витрат пов`язаних з участю адвоката у судовому засіданні, які складають 6000 гривень враховуючи кількість судових засідань проведених у даній цивільній справі за участю представника позивача адвоката Куйтуклу В.Д. та їх тривалість. Відповідно до журналів судового засідання від 29.08.2019 року - 38 хвилин, від 14.11.2019 року - 1 година 40 хвилин (а.с.113, 134-135).

Приймаючи до уваги представлені докази та розмір задоволених вимог, відсутність складності по даній справі та обсяг виконаних адвокатом робіт, суд вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу позивачу підлягає частковому задоволенню в сумі 5000 гривень.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача складає 16536 гривень 80 копійок (2000 гривень + 8000 гривень + 1536,80 гривень, 5000 гривень).

Керуючись п. 12.1 ст.12, п. 22.1 ст. 22, п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст.9, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст.22,23, 1166. 1167,1188, 1187 ЦК України, ст.ст. 2-15, 81, 89, 137, 141, 258, 269, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 01 квітня 2010 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , який проживає: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_6 , виданий 13 червня 1997 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , франшизу у розмірі 2 (дві) тисячі гривень, моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім ) тисяч гривень, судовий збір у загальному розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять) тисяч гривень, а всього 16 536 (шістнадцять тисяч п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

В задоволенні решти позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова група "ТАС" про стягнення 11 534 гривні відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 25 листопада 2019 року.

Суддя А. І. Бучацька