Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 520/8867/15-ц

провадження № 61-32624св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В.С., Ігнатенка В.М., Стрільчука В. А., Тітова М.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року у складі головуючого судді Васильків О.В. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 серпня 2017 року у складі суддів: Цюри Т.В., Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант») про відшкодування матеріальних збитків.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 27 травня 2014 року з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої належний їй на праві власності мотоцикл «Yamaha», модель XVS650, державний номерний знак НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», яке виплатило їй страхове відшкодування в розмірі 9 091,98 грн.

Посилаючись на те, що сума виплаченого страхового відшкодування не покриває вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги з урахуванням висновків автотоварознавчої експертизи від 29 лютого 2016 року № 388/15, просила стягнути на свою користь з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 40 998,02 грн на відшкодування матеріальних збитків в рамках ліміту відповідальності застрахованої особи та з ОСОБА_2 - 26 693,70 грн на відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичними матеріальними збитками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 40 998,02 грн на відшкодування матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26 693,70 грн на відшкодування різниці між страховою виплатою та фактичними матеріальними збитками.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач має право на відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, розмір якого визначено автотоварознавчою експертизою від 29 лютого 2016 року № 388/15, який має бути сплачений страховиком у межах встановленого страховим полісом ліміту, а різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає стягненню з винної особи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08 серпня 2017 року апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року змінено в частині розміру стягнення матеріальних збитків.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 39 908,02 грн на відшкодування матеріальних збитків, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто різницю між страховою виплатою та фактичними матеріальними збитками в розмірі 27 783,70 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо необхідності стягнення на користь позивача, заподіяної їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди, у розмірі визначеному висновком автотоварознавчої експертизи від 29 лютого 2016 року № 388/15. Разом з тим, розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню зі страховика має бути зменшено на суму франшизи, яка підлягає стягненню з винної особи ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення вимог до товариства скасувати, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що страхова компанія провела огляд пошкодженого транспортного засобу, оцінку завданого матеріального збитку та сплатила позивачу страхове відшкодування у повному обсязі, з урахуванням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Висновок автотоварознавчої експертизи від 29 лютого 2016 року № 388/15 про оцінку вартості матеріального збитку, виконаний через тривалий час після настання дорожньо-транспортної пригоди та після виплати страхового відшкодування, не є належним доказом про спричинення майнової шкоди у більшому розмірі, ніж було визначено страховиком. Крім того, визначений вказаним висновком розмір матеріального відшкодування, у порушення вимог пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зменшено на розмір податку на додану вартість.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У поданому в листопаді 2017 року запереченні на касаційну скаргу, ОСОБА_1 просить касаційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що заявником у своїх доводах не доведено та не підтверджено, що в процесі розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень було допущено неповне дослідження й оцінка наявних матеріалів справи, порушено норми процесуального чи матеріального права.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 27 травня 2014 року о 15.30 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Краснова у місті Одесі, при повороті ліворуч на вулиці Героїв Прикордонників, не надав дорогу мотоциклу «Yamaha», модель XVS650, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу від 11 травня 2014 року № АІ/0556717.

20 листопада 2014 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування позивачеві у розмірі 9 091,98 грн, розмір якого визначено звітом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертум АВЕ» (далі - ТОВ «Експертум АВЕ» ) від 12 вересня 2014 року № 7903.

Згідно з висновком від 29 лютого 2016 року № 388/15, складеного судовим експертом Кеосаком А. П., вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоцикла «Yamaha», модель XVS650, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент складання висновку становить 67 691,72 грн, вартість відновлювального ремонту на момент складання висновку становить 113 677,32 грн.

ОСОБА_1 посилаючись на те, що сума виплаченого їй страхового відшкодування не покриває вартість відновлювального ремонту пошкодженого мотоцикла, просила стягнути на свою користь майнове відшкодування у розмірі визначеному саме висновком експерта від 29 лютого 2016 року № 388/15.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).

За правилами статті 1192 ЦК Україниз урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом.

Відповідно до статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 Закону).

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (пункт 36.6 статті 36 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З матеріалів справи вбачається, що звіт № 7903 складений ТОВ «Експертум АВЕ» на підставі заяви представника ОСОБА_1 від 22 липня 2014 року та з урахуванням протоколу огляду пошкодженого транспортного засобу, складеного аварійним комісаром в присутності позивача.

Заперечення щодо неправомірних дій аварійного комісара чи представника страховика під час огляду мотоциклу та визначення розміру страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні.

Відповідачем ТДВ СК «Альфа-Гарант» 20 листопада 2014 року було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 9 091, 98 грн на рахунок ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом по довіреності.

Отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу у порядку та у спосіб, передбачений Законом.

Виходячи з результатів аналізу зазначених норм, визначення розміру страхового відшкодування при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методики).

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України 2004 року передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (стаття 60 ЦПК України 2004 року).

За змістом статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого фактично погодився й апеляційний суд, у порушення статей 212-215 ЦПК України 2004 року, беручи до уваги висновок від 29 лютого 2016 року № 388/15, складений судовим експертом Кеосаком А. П., яким визначена вартість матеріального збитку, завданого власникові мотоцикла «Yamaha», модель XVS650, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент складання висновку,не звернув належної уваги на те, що такий збиток визначений експертом на час проведення експертизи, а не на момент дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 76-108, том 1).

Також суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою, що відомостей щодо заперечення потерпілої особи та позивача щодо розміру збитку, визначеного страховиком матеріали справи не містять, сума такого збитку була перерахована на картковий рахунок, зазначений у заяві потерпілої особи.

Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції фактично без змін, зменшивши розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з страховика з урахуванням розміру франшизи (1 000,00 грн).

Ураховуючи вищевикладені вимоги закону та умови кредитного договору, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування на користь позивача, виходячи із висновку від 29 лютого 2016 року № 388/15, складеного судовим експертом Кеосаком А. П., не взявши до уваги того, що страхове відшкодування було визначене та перераховане потерпілій особі у відповідності до вимог статті 34 Закону, потерпілою особою отримане, заперечень від позивача щодо розміру такого відшкодування страховиком не надходило.

Отже, враховуючи те, що у відповідача ТДВ СК «Гарант-Альфа» відсутнє зобов`язання перед позивачем зі сплати страхового відшкодування, визначеного з урахуванням висновку від 29 лютого 2016 року № 388/15, складеного судовим експертом Кеосаком А. П., підстав для задоволення позовних вимог немає.

Що стосується позову до відповідача ОСОБА_2 , то як вбачається з позовної заяви, вимоги в цій частині не стосуються прав та обов`язків ТДВ СК «Альфа-Гарант», під час ухвалення рішення в цій частині апеляційним судом не вирішувалося питання про права та обов`язки відповідача ОСОБА_2 , тому виходячи з завдань цивільного судочинства, визначених статтею 1 ЦПК України, Верховний Суд в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядає, що не позбавляє відповідача ОСОБА_2 самостійно звернутися з апеляційною скаргою на рішення суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення страхового відшкодування з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України, є підставою для скасування ухвалених судових рішень в цій частині.

З урахуванням того, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в частині стягнення страхового відшкодування з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача з підстав, викладених вище.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Україниу постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» задоволено та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача, то з позивача ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» необхідно стягнути судовий збір, який останнє сплатило за подання апеляційної скарги у розмірі 1 243,55 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 1 356,60 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуТовариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 серпня 2017 року в частині вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування майнових збитків скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування майнових збитків.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» судовий збір , сплачений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 243,55 гривень (одна тисяча двісті сорок три гривні 55 копійок) та суді касаційної інстанції в розмірі 1 356,60 гривень (одна тисяча триста п`ятдесят шість гривень 60 копійок).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:В.С. Жданова В.М. Ігнатенко
В.А. Стрільчук М.Ю. Тітов