Справа № 570/4880/17
Номер провадження 2/570/128/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Беднарчук Г.П.

позивача ОСОБА_1

представників сторін - адвокатів Байди І., Семенюк З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди та компенсацію моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що в результаті ДТП, що мала місце з вини відповідача 14.12.2015 року, позивачеві були завдані тяжкі тілесні ушкодження, з приводу яких він проходив лікування. Вина відповідача стверджується матеріалами кримінального провадження, вироком суду. Через зазначені події позивачеві також була завдана моральна шкода, розмір якої він визначив сумою 50 000 грн. Покликаючись на ст. 22, ст. 23, ч.2 ст. 1167, ч.2 ст. 1168, ст. 1195 ЦК України просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 грн. - за завдану моральну шкоду; та 13 809 грн. 01 коп. - за завдану майнову шкоду.

Відзив не був поданий.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив суду, що в результаті ДТП він отримав травму голови, тривалий час проходив лікування. За лікування гроші сплачували родичі позивача. Відповідач відшкодував 6000 грн., і ці кошти можна відняти від 13 809 грн. 01 коп. - за завдану майнову шкоду, яку просив стягнути позивач з відповідача. Проте решта понесених витрат не була відшкодована. Щодо моральної шкоди, то позивач вважає заявлену суму обґрунтованою. Так, після ДТП його сім`я розпалася, він втратив роботу. Окрім того має порушення сну, тривожність, порушення концентрації уваги.

Також позивач проходив лікування з 28.03.2016 р. по 07.04.2016 р., і також поніс витрати.

Додав, що розписку про те, що не має до відповідача ніяких претензій та в подальшому мати не буде, позивач написав без примусу, але на прохання відповідача, щоб він не отримав покарання у виді позбавлення волі. Відповідач пообіцяв, що коли продасть свій автомобіль, то ще надасть позивачеві гроші, але своєї обіцянки не дотримав.

Зважаючи на наведене позивач просить суд задоволити позов з урахуванням отриманих від відповідача 6000 грн.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача позов не визнала. Пояснила суду, що напередодні ДТП і позивач, і відповідач вживали спиртне. Відповідач, усвідомлюючи що позивач перебуває в стані алкогольного сп`яніння, згодився під`їхати в автомобілі під керуванням відповідача. Отже, віктимна поведінка позивача призвела до настання негативних для нього наслідків.

Окрім того, відповідач відшкодував позивачеві 10 000 грн.

Позивач написав розписку про те, що завдана шкода йому повністю відшкодована.

А тому немає підстав для задоволення позову.

Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних матеріалів зважаючи на те, що сторонами та їх представниками була висловлена правова позиція.

Заслуховувати особисті пояснення відповідача немає необхідності.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач 14 грудня 2015 року приблизно о 02 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 2.9. підпунктів а), б) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, перебуваючи у стані втоми та у стані алкогольного сп`яніння 2,77 % проміле, що відноситься до тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння, рухаючись на ближньому світлі фар зі швидкістю 60-90 км/год зі сторони с. Колоденка Рівненського району Рівненської області у напрямку с. Біла Криниця Рівненського району Рівненської області, на 323 км + 250 м автодороги Київ-Чоп, що в межах Рівненського району Рівненської області, в порушення вимог, пунктів 2.3. (б), 10.1. та 12.1. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалась під час руху, за дорожньою обстановкою не стежив, відволікся від керування транспортним засобом та під час руху заснув, у результаті чого перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, та допустив виїзд на розділювальну смугу руху і наїзд на металеву розділювальну огорожу.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а транспортний засіб та металева розділювальна огорожа зазнали механічних пошкоджень.

Зазначені обставини встановлені вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 25.07.2016 року.

Позивач покликається на те, що неправомірними діями відповідача йому була завдана майнова шкода, яка була визначена сумою 13 809, 01 грн. і яка була частково відшкодована відповідачем у розмірі 6000 грн.

Позивач покликається на те, що неправомірними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка була визначена сумою 50 000 грн., і яка не була відшкодована відповідачем.

Проте в ході розгляду справи не були встановлені обставини, які б слугували підставою для задоволення позову.

Стаття 16 Цивільного Кодексу України встановлює захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Підставою для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення, який складається з:

?протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи;

?шкоди, завданої такою поведінкою;

?причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою;

?вини особи, яка заподіяла шкоду, у виді умислу або необережності.

Представник відповідача не заперечує, що ОСОБА_2 14 грудня 2015 року вчинив ДТП, в результаті якого позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження.

За вчинення даного злочину ОСОБА_2 відповідно до вироку Рівненського районного суду від 25 липня 2016 року був засуджений до 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік; на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Як вбачається з розписки від 25.07.2016 року, адресованої до Рівненського районного суду Рівненської області, позивач просить провести підготовче судове засідання та судовий розгляд справи без його участі. Претензій матеріального та морального характеру він не має та у подальшому мати не буде. З правами та обов`язками, що визначені в статті 55 КПК України, ознайомлений.

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 25.07.2016 року встановлено, що потерпілий претензій матеріального та морального характеру не має.

Отже, потерпілий під час судового розгляду у суді першої інстанції підтвердив той факт, що матеріальна та моральна шкода йому відшкодована, цивільний позов він заявляти не буде.

Тобто, з урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що завдана позивачеві як майнова, так і моральна шкода була відшкодована відповідачем у повному обсязі, і останній засвідчив цей факт під час розгляду по суті кримінального провадження (справи), що підтверджується вироком, який не оскаржувався позивачем, і який вступив в законну силу.

Щодо покликання позивача на те, що він проходив лікування ще й після події 14.12.2015 року, а саме, за період з 28.03.2016 р. по 07.04.2016 р. і у зв`язку з цим він також поніс витрати та поніс моральні страждання, то слід зауважити наступне.

Так, період повторного перебування позивача на лікуванні охоплюється періодом до часу ухвалення судом вироку.

Тобто лікування відбулося з 28.03.2016 р. по 07.04.2016 р., а вирок Рівненського районного суду Рівненської області був ухвалений 25.07.2016 року.

І саме до ухвалення вироку позивач подав розписку про те, що він немає ніяких претензій до відповідача у зв`язку з повним відшкодуванням йому завданої шкоди.

А тому покликання позивача на зазначену ним обставину як ще на одну підставу для задоволення заявленого позову - не заслуговує на увагу, оскільки суперечить встановленим в судовому засіданні обставинам.

Позивач покликається на те, що його родина сплачувала за лікування, а тому у нього є підстави для стягнення з відповідача відповідних грошових сум.

Проте з таким твердженням суд не погоджується.

Стаття 16 ЦК України врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту порушеного права не абстрактні, і не можуть формулюються позивачем як завгодно, а визначені виключно законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Оскільки позивач не довів, що його родичі, які понесли витрати на лікування позивача, уповноважили його звернутися до суду в їх інтересах з метою відшкодування понесених витрат, то заяви позивача про те, що він має право на таке відшкодування, не містять правового підґрунтя.

Отже, у суду немає підстав для задоволення заявленого позову.

Заявлений позов є безпідставним та недоведеним.

При розгляді справи не було встановлено, що права позивача є невизнані чи порушені.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Оскільки суд не знайшов підстав для задоволення позову, а позивач був звільнений від сплати судових витрат, то судові витрати покладаються на державу.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди та компенсацію моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 (1986 р.н., мешканець АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 ).

Суддя Красовський О.О .

Повне рішення суду складено 27.11.2019 р.