ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» січня 2019 року

м. Харків

справа № 639/5269/18-ц

провадження № 22ц/818/635/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2018 року в складі судді Труханович В.В.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказала, що рішенням суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 24 січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначила, що у зв'язку зі зростанням цін на продукти харчування, ліки, одяг, засоби гігієни, перебуванням дитини під спостереженням у лікаря-ендокринолога, необхідністю оздоровлення, вивченням іноземної мови розмір аліментів є недостатнім для утримання та забезпечення належного розвитку дитини.

Крім того, з 2012 року змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

Вказала, що у відповідача немає інших утриманців, він має у власності декілька об'єктів нерухомого майна та є фінансово спроможним сплачувати аліменти на дитину у більшому розмірі.

Просила збільшити розмір стягуваних аліментів, визначених рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2012 року по справі №2012/600/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 24 січня 2012 року та до її повноліття та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх видів доходу, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2018 року, в якому ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 - задоволено частково, збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2012 року по цивільній справі №2012/600/2012 з 600,00 грн. до ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21 вересня 2018 року і до досягнення повнолітнього віку дитини; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5175,00 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині стягнення судових витрат з відповідача у повному обсязі скасувати, змінити його та покласти судові витрати на позивача.

Апеляційна скарга в оскаржуваній частині мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що позивач навмисно подала фіктивний позов з метою стягнення з нього судових витрат; що докази сплати витрат на правову допомогу надані позивачем безпосередньо у судовому засіданні та його позбавлено можливості подати клопотання про зменшення розміру таких витрат; що при ухваленні рішення суд не вирішив питання про розподіл судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог та не врахував, що розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим та непропорційним предмету позову і значенню справи для позивача.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині - змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати, у тому числі, витрати на правову допомогу, розмір яких є доведеним.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні суду знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5175,00 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

Витрати на професійну правничу допомогу стягнуто на підставі договору № 80 про надання правової допомоги, укладеного 01 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об'єднанням «ЛєдаПраво», зокрема, з ОСОБА_4 (договір № 80/1), додаткової угоди № №80/1, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, додаткової угоди №1 від 01 серпня 2018 року до договору №80 від 01 серпня 2018 року, акту наданих послуг №1 від 05 листопада 2018 року до договору №80, ордеру та квитанції №0.0..1 від 13 листопада 2018 року про сплату витрат.

Так, згідно договору № 80 адвокатське об'єднання бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу за дорученням клієнта, а клієнт зобов'язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами.

За змістом пункту 3.1. цього договору, за правову допомогу клієнт сплачує адвокатському об'єднанню винагороду в розмірі, передбаченому додатковою угодою до цього договору.

Із договору №80/1 про надання правової допомоги вбачається, що адвокатське об'єднання доручає, а адвокат ОСОБА_4 приймає на себе зобов'язання надавати послуги з правової допомоги клієнтам адвокатського об'єднання в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

З додаткової угоди до договору №80/1 від 01 серпня 2018 року вбачається, що адвокат ОСОБА_4 надає послуги з правової допомоги ОСОБА_1, а саме: складання процесуальних документів по цивільній справі про збільшення розміру аліментів, представництво в Жовтневому районному суді м. Харкова при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, вартість яких оговорюється окремою угодою.

Як вбачається з ордеру на надання правової допомоги, серія ЛГ №001865, інтереси ОСОБА_1 представляє адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №000019 від 04 березня 2014 року.

Згідно Додаткової угоди №1 від 01 серпня 2018 року до договору №80 від 01 серпня 2018 року адвокатське об'єднання зобов'язано надати, а клієнт прийняти та сплатити гонорар за правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

З акту наданих послуг №1 до договору №80 від 05 листопада 2018 року вбачається, що Адвокатське об'єднання «ЛєдаПраво» надав, а клієнт прийняв наступні послуги по цивільній справі про збільшення розміру аліментів: аналіз документів, аналіз правозастосовної практики в аналогічних ситуаціях, розробка правової позиції захисту прав в суді, консультація, складання позовної заяви, формування додатків до заяви - 1 година, вартість 650,00 грн.; складання позовної заяви, формування додатків до заяви, ознайомлення з заявою ОСОБА_1, подача позовної заяви до суду - 2,5 години, 1625,00 грн.; складання клопотань (заяв) та ознайомлення з ним учасників справи безпосередньо та через направлення поштою, формування додатків до клопотання (заяви), копіювання документів, в разі необхідності формування квитанції та сплата судового збору - 3 години, 1300,00 грн., підготовка та участь в одному судовому засіданні не залежно від того, чи відбулось засідання чи ні - 1 засідання, 800,00 грн., а всього у розмірі 5175,00 грн.

Із протоколів судового засідання від 23 жовтня 2018 року та 14 листопада 2018 року вбачається, що представник позивача ОСОБА_4 брала участь у судових засіданнях відповідно 7 хвилин та 1 година 2 хвилини.

З квитанції №0.0..1 від 13 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила Адвокатському об'єднанню «ЛєдаПраво» за надання послуг з правової допомоги 5975,00 грн.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Частинами 5, 6 статті 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об'єднання. Від імені адвокатського об'єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об'єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об'єднання.

Адвокатське об'єднання може залучати до виконання укладених об'єднанням договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об'єднання зобов'язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Згідно статті 26 цього Закону документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов'язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі ,з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом статті 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5175,00 грн. витрат, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 документально доведено понесені витрати на правову допомогу. Однак, при цьому суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність в акті наданих послуг детального розрахунку таких витрат при виконанні наданих послуг (пункти 1, 2, 3 акту). При визначенні розміру витрат не врахував принцип співмірності із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Так, матеріали справи містять три заяви представника позивача: заява - запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області щодо реєстрації відповідача, хоча таку інформацію суд отримує самостійно відповідно до частин 6-8 статті 187 ЦПК України. Дві інші заяви стосуються долучення до матеріалів справи копій документів, частина з яких надавалася разом з позовною заявою, а інша частина, як вбачається із змісту рішення, не була прийнята до уваги судом першої інстанції, оскільки стосувалася додаткових витрат на дитину, що не було предметом позову. В акті не вказано, які документи та яка правозастосовна практика аналізувалися адвокатом та скільки конкретно часу витрачено на складання позовної заяви, формування додатків до заяви, ознайомлення з заявою позивача та подача позову до суду. Також, не зрозуміло в акті, чи була необхідність формування квитанції та сплати судового збору, а якщо ні, скільки часу витрачено на виконання інших робіт, вказаних в пункті 3 акту.

Аналізуючи наведене та виходячи з наявності виконаних робіт, зокрема, наявності позову, додатків до нього, подачі позову до суду, участь у судових засіданнях, враховуючи погодинну оплату, встановлену за домовленістю сторін, а також те, що справа не вважається складною, і принципів справедливості, співмірності та верховенства права, судова колегія вважає зменшити розмір стягнутих витрат, пов'язаних з наданням професійної правової допомоги з 5175, 00 грн. до 2100,00 грн. (1300,00 грн. - складання позову, додатків до нього, подача позову до суду + 800,00 грн. - за участь у судових засіданнях) з підстав, зазначених вище.

У зв'язку з чим рішення суду в оскаржуваній частині підлягає зміні.

Проте, доводи ОСОБА_2 щодо відмови у стягненні з нього судового збору є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, та її позов задоволено частково, рішенням суду першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн.

З огляду на викладене, доводи скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи у частині стягнення судового збору.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2018 року в оскаржуваній частині - змінити.

Розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу зменшити з 5175,00 грн. до 2100,00 грн.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 10 січня 2019 року.