Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 305/330/17

провадження № 61-24705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 травня 2017 року у складі судді:Тулик І. І., та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 серпня 2017 року у складі суддів: Кожух О. А., Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди

Позовна заява обґрунтована тим, що у провадженні Рахівського районного суду була справа за позовом його колишньої дружини ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель і споруд. Представником ОСОБА_6 була адвокат ОСОБА_5

Вказував, що ОСОБА_5 ініціювала позов проти нього. Рішенням Рахівського районного суду від 12 грудня 2014 року із ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_6 33 957,90 грн. У результаті тривалої судової тяганини та нервових переживань стан його здоров'я різко погіршився, внаслідок чого він став особою з інвалідністю другої групи. Позивач пережив серйозні моральні страждання через дії адвоката ОСОБА_5, яка своєю неетичною поведінкою принижувала його під час судових засідань та між ними, чим порушила закон і адвокатську етику.

Позивач просив стягнути з відповідача 50 000 грн компенсації моральної шкоди та вартість лікування у сумі 9 687 грн.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційногосуду Закарпатської області від 07 серпня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що позивачем не наведено жодних конкретних фактів та не надано належних і допустимих доказів про порушення адвокатом ОСОБА_5 вимог цивільного процесуального закону та обов'язків адвоката, зловживання процесуальними правами, приниження нею позивача в суді та поза ним. Позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями адвоката ОСОБА_5 під час розгляду цивільної справи № 305/2794/13-ц, та захворюванням позивача, у зв'язку з чим він просить стягнути кошти, витрачені на лікування, та відшкодувати моральну шкоду.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржені рішення скасувати та задовольнити позов в повному обсязі. При цьому посилався на те, що судами застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час судових засідань ОСОБА_5 принижувала його своєю не етичною поведінкою. він просив суд, щоб зробив зауваження адвокату ОСОБА_5 за неприпустиму поведінку, але суд на його прохання не реагував. Суди не врахували, що позивач почав хворіти з 2013 року і той факт, що були придбані ліки, на підтвердження чого надано квитанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Рахівського районного суду від 12 грудня 2014 року у справі № 305/2794/13-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про поділ нерухомого майна та визначення порядку користування нерухомим майном і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про встановлення факту окремого проживання та стягнення коштів, виплачених за цивільно-правовими зобов'язаннями, було поділено житловий будинок, що належав на праві спільної сумісної власності колишньому подружжю ОСОБА_6, та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за відхилення від реального розподілу житлового будинку цілому в розмірі 9 828,50 грн та судові витрати по справі. Представником ОСОБА_6 була ОСОБА_5

Суди встановили, що позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями адвоката ОСОБА_5 під час розгляду цивільної справи № 305/2794/13-ц, та захворюванням позивача, у зв'язку з чим він просить стягнути кошти, витрачені на лікування, та відшкодувати моральну шкоду. Не наведено позивачем жодних конкретних фактів та не надано належних і допустимих доказів про порушення адвокатом ОСОБА_5 вимог цивільного процесуального закону та обов'язків адвоката, зловживання процесуальними правами, приниження нею позивача в суді та поза ним.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Встановивши, що відсутні умови необхідні для відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив правильний висновок про відсутність підстав для стягнення 9 687 грн майнової шкоди.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов'язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов'язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Встановивши, що відсутні умови необхідні для компенсації моральної шкоди, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в стягненні 50 000 грн компенсації моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель