№ 201/4801/19
провадження 2/201/2283/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зміну прізвища дитини та внесення змін до актового запису про народження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 квітня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну прізвища дитини та внесення змін до актового запису про народження, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своєму позові посилалася на те, що з червня 2010 року по грудень 2010 року вона проживала з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю, без укладення шлюбу. З грудня 2010 року вони стали жити окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення між ними сімейних відносин стали, на її думку, погане відношення відповідача до неї, постійні лайки, її систематичне приниження зі сторони чоловіка, різні погляди на життя, вони втратили інтерес один до одного, господарство ведуть окремо, стали практично чужими людьми. Під час їх спільного проживання народилася дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем її реєстрації.

Позивачем до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська була подана позовна заява до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частина від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до повноліття дитини.

Позивач зазначає, що відповідач матеріально їх доньці не допомагає, матеріальне становище позивачки тяжке, на даний час вона офіційно не працевлаштована, має періодичні заробітки, а відповідач являється учасником АТО, у нього є пільги для дитини, але він відмовляється допомагати своїй доньці, дитина повністю перебуває на утриманні позивача. Позивач неодноразово просила батька дитини, щоб він надав згоду на зміну прізвища його дитині ОСОБА_3 на його прізвище « ОСОБА_5 », але останній у досудовому порядку відмовляється це зробити. В зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. ОСОБА_6 дуже любить свого тата та бажає з ним спілкуватися, про що підтверджують фотографії, на яких вони разом, і бажає щоб в неї теж було прізвище « ОСОБА_5 », а позивач, як мати дитини, не заперечує проти зміни прізвища дитини. Згідно діючого законодавства із заявою про внесення змін до актових записів цивільного стану можуть звертатись особи, щодо яких складено актовий запис; один з батьків, опікун, піклувальник дитини; опікун недієздатної особи; спадкоємці померлого; представники органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

З посиланням на вказане і на ст. 144, 145 і 148 СК України як на чинне законодавство України позивач вказує, що не передбачено обов`язку для одного з батьків дитини звертатися до органу опіки та піклування з заявою про зміну прізвища дитини, то позивач одразу звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну прізвища дитини та внесення змін до актового запису про народження, оскільки між нею та батьком дитини виник спір. Відповідач заперечує проти цього, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Позивач просила змінити прізвище її дочки з ОСОБА_7 на ОСОБА_5 і внести зміни про це в актовому записі про народження цієї дитини, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно не перебували у шлюбі з позивачкою, від спільного мешкання вони мають одну спільну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 ; за час спільного життя їх стосунки погіршилися, вони припинили сімейні відносини та спільне проживання, їх дитина залишилася мешкати з позивачкою і зареєстрована за місцем мешкання матері. Він вихованням та утриманням дитини займається. Аліменти дійсно стягнуті і він їх платить, але категорично заперечує проти зміни прізвища дочці, оскільки він батьківських прав не позбавлений, утримує дочку і намагається її виховувати. Вважає позовні вимоги безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі, а судове засідання провести без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача згідно ст. 223 ЦПК України.

Представник третьої особи Центрального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. В письмовому зверненні до суду просили судове засідання провести без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи згідно ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_1 з червня 2010 року по грудень 2010 року проживала з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю, без укладення шлюбу. З грудня 2010 року вони стали жити окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення між ними сімейних відносин стали, як вказує позивача, погане відношення відповідача до неї, постійні лайки, її систематичне приниження зі сторони чоловіка, різні погляди на життя, вони втратили інтерес один до одного, господарство ведуть окремо, стали практично чужими людьми. Під час їх спільного проживання народилася дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , що видане Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 30 вересня 2016 року. ОСОБА_6 проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем її реєстрації.

Позивачем до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська була подана позовна заява до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частина від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до повноліття дитини.

Позивач зазначає, що відповідач матеріально їх доньці не допомагає, матеріальне становище позивачки тяжке, на даний час вона офіційно не працевлаштована, має періодичні заробітки, а відповідач являється учасником АТО, у нього є пільги для дитини, але він відмовляється допомагати своїй доньці, дитина повністю перебуває на утриманні позивача. Позивач неоднаразово просила батька дитини, щоб він надав згоду на зміну прізвища його дитині ОСОБА_3 на його прізвище « ОСОБА_5 », але останній у досудовому порядку відмовляється це зробити. В зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. ОСОБА_6 дуже любить свого тата ОСОБА_2 та бажає з ним спілкуватися, про що підтверджують фотографії, на яких вони разом, і бажає щоб в неї теж було прізвище « ОСОБА_5 », а позивач, як мати дитини, не заперечує проти зміни прізвища дитини.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 144 Сімейного кодексу України: «Батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрації народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація про народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.».

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 145 СК України: «Прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки га піклування або судом.».

Відповідно до ч. 5 ст. 148 СК України: «У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини, спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.».

Згідно діючого законодавства, із заявою про внесення змін до актових записів цивільного стану можуть звертатись особи, щодо яких складено актовий запис; один з батьків, опікун, піклувальник дитини; опікун недієздатної особи; спадкоємці померлого; представники органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Відповідно до п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду, постанова адміністративного суду, в яких зазначено, які саме зміни необхідно внести до того чи іншого актового запису цивільного стану.

Так як чинним законодавством України не передбачено обов`язку для одного з батьків дитини звертатися до органу опіки та піклування з заявою про зміну прізвища дитини, то позивач одразу звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну прізвища дитини та внесення змін до актового запису про народження, оскільки між нею та батьком дитини виник спір. Відповідач заперечує проти цього, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушена була звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України.

У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ст. 161 СК України, згідно якій місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою її батьків, а у випадку недосягнення такої згоди може бути визначене у судовому порядку. Вирішуючи таке питання, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них. Вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, і не може передати дитину тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Виходячи з встановленого ст. ст. 7, 141 СК України принципу рівності прав батьків щодо дитини, при вирішенні цього питання жоден з них не має заздалегідь визначених переваг.

Судом з`ясовано, що дійсно позивач ОСОБА_1 з червня 2010 року по грудень 2010 року проживала з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю, без укладення шлюбу. З грудня 2010 року вони стали жити окремо, спільного господарства не ведуть, вони втратили інтерес один до одного, стали практично чужими людьми. Під час їх спільного проживання народилася дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , що видане Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 30 вересня 2016 року. ОСОБА_6 проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем її реєстрації.

Позивач вказує в позовній заяві, що начебто відповідач не виконує батьківських обов`язків по відношенню до їх дочки, не займається її утриманням і вихованням, тому і вимушена була звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів, що негативно вплине на дочку, її виховання та здоров`я, так як і до цього часу відповідач не проявив належного ставлення до неї та їх дитини та її виховання.

Але вказане позивачем не підтверджується в судовому засіданні доказами, оскільки відповідач батьківських прав стосовно їх дочки не позбавлений, надає матеріальну допомогу в вигляді аліментів і заборгованості не має, бажає займатися вихованням та утриманням дитини і категорично заперечує проти позову; до правоохоронних органів з цим питанням позивач не звертався і в позовних вимогах не ставить питання про відібрання дитини, позбавлення батьківських прав, передачу дитини на виховання та утримання іншій особі чи інш., позовні вимоги стосовно цього не змінювалися і не уточнювалися.

Суду також не надано висновок відповідного органу опіки та піклування про доцільність чи не доцільність такого втручання в особисті дані дитини без позбавлення відповідача батьківських прав чи усиновлення дитини іншою особою; не стоїть навіть і питання про місце мешкання дитини, її навчання, виховання тощо.

Відповідно до Принципу 6 Декларація прав дитини - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Необхідно зазначити, що згідно з Принципом 2 Декларація прав дитини дитині законом і іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли йому розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідач не позбавлений можливості приймати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею в порядку ст. 157, 158 СК України, а отже розлучення його з дитиною або, навпаки, надання їй батьківської турботи після визначення місця її проживання з матір`ю обумовлюються виключно її одноособовими рішеннями та діями.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. З, ст. 4, п. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави-учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва. Держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини.

Статтею 28 ЦК України встановлено, що ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Відповідно до статті 145 Сімейного кодексу України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. 148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішення спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Порядок внесення відповідних змін до актових записів віднесено до компетенції органів реєстрації актів цивільного стану відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.

Так, згідно діючого законодавства, із заявою про внесення змін до актових записів цивільного стану можуть звертатись особи, щодо яких складено актовий запис; один з батьків, опікун, піклувальник дитини; опікун недієздатної особи; спадкоємці померлого; представники органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Відповідно до п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, підставою для внесення змін з актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду в яких зазначено, які саме зміни необхідно внести до того чи іншого актового запису цивільного стану.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, позивач повинен довести, що його дiями не було порушено її права або права відповідача. Однак, жодних доказiв позивачем до суду не надано.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги потім уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено.

При таких обставинах суд вважає не доведеними обставини вимог, а тому можливо ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви до ОСОБА_2 про зміну прізвища дитини та внесення змін до актового запису про народження відмовити.

Таким чином позовні вимоги в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 55, 60 ЦК України, ст. 7, 141, 144, 145, 148, 150, 155, 157, 158, 161, 180 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовної заяви до ОСОБА_2 , третя особа Центральний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зміну прізвища дитини та внесення змін до актового запису про народження відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 27 листопада 2019 року.

Суддя -