ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №585/2705/19

Номер провадження 22-ц/816/5068/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2019 року в складі судді Машини І.М., ухвалене у м. Ромни Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 жовтня 2010 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 11000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором станом на 01 липня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 24526,73 грн, з яких: 8204,79 грн - заборгованість за кредитом, 5351,94 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8925,87 грн пеня за прострочене зобов`язання, 400 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штраф (фіксована частина), 1144,13 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного банк просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення по суті спору суд першої інстанції не врахував, що між сторонами наявні кредитні правовідносини, які виникли на підставі договору приєднання, що складається не лише з анкети-заяви, підписаної позичальницею, а і Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач факту укладання чи не укладання договору не оспорює, розрахунок заборгованості не спростувала, відсутність заборгованості та виконання нею належним чином умов договору не довела, тому суд помилково відмовив у задоволенні позову банку.

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк ОСОБА_2 не подала.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2019 року: 1921 грн х 100 = 192100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9).

У вказаній анкеті-заяві зазначено, що разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, з якими позичальниця ознайомилась і погодилась, що підтвердила своїм підписом у цій заяві.

Номер кредитної картки, термін її дії, відсоткова ставка та інші умови кредитування в анкеті-заяві не зазначено.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані (а.с. 10 -25).

Згідно з розрахунком позивача, станом на 01 липня 2019 року заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором складає 24526,73 грн, з яких: 8204,79 грн - заборгованість за кредитом, 5351,94 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8925,87 грн пеня за прострочене зобов`язання, 400 грн заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 1644,13 грн заборгованість за штрафами. Погашено ОСОБА_2 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 37087,42 грн, погашено заборгованість за простроченим тілом - 2847,20 грн, погашено заборгованість за пенею (штрафами), комісії 800 грн (а.с. 5-8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами кредитного договору б/н від 11 жовтня 2010 року не були узгоджені умови щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, розміру, умов та порядку нарахування неустойки, а тому правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, місцевий суд відмовив у задоволенні позову, оскільки, проаналізувавши розрахунок заборгованості, дійшов висновку про повне погашення відповідачем заборгованості за наданим кредитом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Підставами позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, який було укладено шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитними коштами, а також пені, штрафів, визначених відповідно до вказаних Умов та правил, а також Тарифів банку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України йдеться про те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи викладене, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, пенею, штрафами з підстав, наведених вище.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи про належність до кредитного договору, укладеного сторонами 11 жовтня 2010 року, Умов і правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, висновків суду по суті спору не спростовують, оскільки банк не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що підписуючи анкету - заяву ОСОБА_2 ознайомилась та погодилась саме з цими наданими банком Умовами та Тарифами.

Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту банк стверджував, що за договором б/н від 11 жовтня 2010 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 11000 грн. Місцевим судом встановлено та підтверджується розрахунком позивача, що відповідач погасила заборгованість за тілом кредиту у розмірі 37087,42 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 2847,20 грн, тобто повернула позику в повному обсязі.

Правових підстав для задоволення заявлених вимог позивача про стягнення додатково 8204,79 грн - заборгованості за кредитом, 5351,94 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, судом встановлено не було.

Доводів на спростування зазначених обставин банк у апеляційній скарзі не навів.

За таких обставин, апеляційний суд визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість ухвалення судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук