Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 461/9781/13-ц

провадження № 61-33982св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивачі: заступник прокурора міста Львова в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства у Львівській області, Львівського комунального підприємства «Зелений Львів», Державного управління охорони навколишнього середовища у Львівській області,

відповідачі: ОСОБА_1 , Львівська міська рада,

третя особа - Львівська обласна рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 жовтня 2016 року у складі судді: Государського А. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2017 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2013 року заступник прокурора м. Львова в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства у Львівській області, ЛКП «Зелений Львів», Державного управління охорони навколишнього середовища у Львівській області звернувся з позовом до ОСОБА_1 , Львівської міської ради про визнання нечинними та скасування ухвал, визнання недійсними та скасування договорів, зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтований тим, що ухвалою Львівської міської ради № 60 від 22 червня 2006 року ОСОБА_1 погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Ухвалою Львівської міської ради № 3489 від 07 травня 2010 року внесено зміни до вказаної ухвали, а саме п. 1 викладено в новій редакції «Погодити гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років за рахунок земель, що не надані у власність або користування» площею 0,06 га для обслуговування існуючого житлового будинку, площею 0,0110 га для ведення городництва.

01 листопада 2010 року із Львівською міською радою укладено два договори оренди землі № Г-881 на земельну ділянку площею 0,06 га та договір № Г-882 на земельну ділянку площею 0,011 га.

Ухвалою Львівської міської ради № 1864 від 14 листопада 2012 року Львівська міська рада включила до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення під приватизованими об`єктами нерухомості земельну ділянку площею 0,06 га на АДРЕСА_1 для продажу ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку.

Заступник прокурора вказував, що Львівська міська рада порушила права та інтереси ЛКП «Зелений Львів», Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Львівській області, оскільки, всупереч вимогам Закону України «Про природно-заповідний фонд України вилучено частину парку «Снопківський».

Заступник прокурора м. Львова, з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

визнати нечинними та скасувати ухвали Львівської міської ради № 60 від 22 червня 2006 року, № 3489 від 07 травня 2010 року та № 1864 від 14 листопада 2012 року;

визнати недійсним та скасувати договір оренди землі, укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_1 від 01 листопада 2010 року, який зареєстрований у Львівській міській раді за № Г-88;

визнати недійсним та скасувати договір оренди землі, укладений між Львівською міською радою та ОСОБА_1 від 01 листопада 2010 року, який зареєстрований у Львівській міській раді за № Г-882;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельні ділянки розташовані на АДРЕСА_1 б площею 0,0600 га., вартістю 929 484,00 грн та площею 0,0110 га., вартістю 55,12 грн та привести їх у придатний до використання стан.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2017 року, в задоволенні позову заступника прокурора м. Львовав інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства у Львівській області, Львівського комунального підприємства «Зелений Львів», Державного управління охорони навколишнього середовища у Львівській області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що основним предметом доказування у справі є факт знаходження чи не знаходження спірних земельних ділянок в межах парку «Снопківський», у зв`язку із чим судом було призначено у справі земельно-технічну експертизу, для проведення якої експертам необхідно було надати картографічні матеріали (план-схеми) меж парку «Снопківський» станом на 22 червня 2014 року, станом на 07 травня 2010 року, станом на 01 листопада 2010 року, станом на 14 листопада 2012 року та станом на момент призначення експертизи. Втім, заступник прокурора м. Львоважодних картографічних матеріалів, які б давали змогу встановити факт знаходження спірних земельних ділянок в межах парку «Снопківський» області не надав.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що для встановлення факту знаходження чи не знаходження спірних земельних ділянок в межах парку «Снопківський» необхідні спеціальні знання, за клопотанням представника ОСОБА_1 судами вживались заходи для витребування необхідних для проведення експертизи картографічних матеріалів та неодноразово призначалась у справі земельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. У зв`язку з відсутністю будь-якого картографічного матеріалу Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз було надіслано повідомлення № 1439 про неможливість дати висновок судової земельно-технічної експертизи по даній справі. Жодних картографічних матеріалів, які б давали змогу встановити факт знаходження спірних земельних ділянок в межах парку «Снопківський» позивачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій, у зв`язку із чим апеляційний суд зробив висновок, що позовні вимоги заступника прокурора м. Львова є недоведеними.

Аргументи учасників справи

У вересні 2017 року заступник прокурора Львівської області подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому посилається на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди невірно оцінили обставини справи та зібрані докази, у зв`язку із чим, зробили необгрунтований висновок, що спірні земельні ділянки не знаходяться в межах парку «Снопківський». Суди не врахували, що з моменту прийняття рішення Львівської міської ради від 19 лютого 1981 року № 53 межі парку «Снопківський» не змінювались, у зв`язку із чим оскаржені рішення ухвалені з порушенням статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи).

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу в яких просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовані тим, що прокурор не довів під час розгляду справи знаходження спірних земельних ділянок в межах парку «Снопківський». В запереченнях на апеляційну скаргу наголошується, що заступник прокурора Львівської області просить касаційний суд ухвалити нове рішення про відмову в позові, в чому немає необхідності адже оскарженими рішеннями в його позовів вже відмовлено.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Львівської міської ради № 53 від 19 лютого 1981 року встановлено межі парку «Дружба» («Снопківський») по фактичному використанню території 36,36 га.

Рішенням Львівської обласної ради від 17 червня 1997 року № 160 «Про впорядкування природно-заповідного фонду області» з території парку «Дружба» («Снопківський») вилучено 0,7 га.

Ухвалою Львівської міської ради № 60 від 22 червня 2006 року ОСОБА_1 погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Ухвалою Львівської міської ради № 3489 від 07 травня 2010 року внесено зміни до вищевказаної ухвали, а саме п. 1 викладено в новій редакції «погодити ОСОБА_1 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 10 років за рахунок земель, що не надані у власність або користування» площею 0,06 га для обслуговування існуючого житлового будинку, площею 0,0110 га для ведення городництва.

ОСОБА_1 із Львівською міською радою укладено договір оренди землі № Г-881 від 01 листопада 2010 року на земельну ділянку площею 0,06 га та договір № Г-882 від 01 листопада 2010 року на земельну ділянку площею 0,011 га.

Ухвалою Львівської міської ради № 1864 від 14 листопада 2012 року включено до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення під приватизованими об`єктами нерухомості земельну ділянку площею 0,06 га на АДРЕСА_1 для продажу ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку.

Суди встановили, що в матеріалах справи наявний лише витяг з плану меж парку «Снопківський» згідно рішень Львівської міської Ради народних депутатів №53 від 19 лютого 1981 року та № 492 від 19 листопада 1987 року. Судами вживались заходи для витребування необхідних для проведення експертизи картографічних матеріалів та неодноразово призначалась у справі земельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. У зв`язку з відсутністю будь-якого картографічного матеріалу 13 травня 2016 року Львівським НДІСЕ було надіслано повідомлення № 1439 про неможливість дати висновок судової земельно-технічної експертизи по цій справі. Жодних картографічних матеріалів, які б давали змогу встановити факт знаходження спірних земельних ділянок в межах парку «Снопківський» позивачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині першій статті 57, частині першій статті 58 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

За таких обставин, встановивши, що прокурором не доведено позовні вимоги, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 жовтня 2016 рокута ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков