Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2019 Справа №607/24506/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О.Я.,

за участі секретаря судового засідання Лобач І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (НАДАЛІ - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору №б/н від 02 липня 2015 року останній отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно умов договору ОСОБА_2 зобовязався повернути позивачу кредит та відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором, однак не виконує взятих на себе зобовязань щодо вчасного повернення кредиту та відсотків, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 51737,42 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку спрощеного позовного провадження.

09 січня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що він часткового визнає позов, а саме про сплату тіла кредиту 22109,34 грн. та відсотків по кредиту 13002,60 грн., на загальну суму 35111,94 грн. На даний час відповідач не може погасити зазначений кредит, оскільки його доходи, які він отримував від здійснення підприємницької діяльності, значно знизилися, а коштами по кредитній карті, по якій і виникла дана заборгованість, він користувався здебільшого для потреб по роботі. В ніч з 01 липня на 02 липня 2018 року в приміщенні СТО, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. Гайова, 8, яке відповідач орендує і в якому проводить підприємницьку діяльність, групою осіб була здійснена масштабна крадіжка, внаслідок якої було викрадено майно ОСОБА_2: обладнання, інструменти та запчастини, тобто практично все, що йому необхідне для здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу на загальну суму більше 600000,00 грн. Внаслідок цих подій стан здоровя відповідача погіршився і він перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 06 листопада 2018 року по 16 листопада 2018 року, та продовжує хворіти і лікуватися амбулаторно, що потребує значних коштів. Крім того, на утриманні ОСОБА_2 знаходиться двоє неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_1, що потребує значних розходів, та тимчасово непрацююча дружина. Відповідач неодноразово намагався знайти компроміс з представниками банку про реструктуризацію боргу, однак на взаєморозуміння та компроміс по заборгованості останні не йдуть. Відповідач просить суд часткового задовольнити позов банку, а саме стягнути з нього тіло кредиту в розмірі 22109,34 грн. та нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 13002,60 грн., на загальну суму 35111,94 грн., розділити сплату цієї суми рівними частинами на термін 6 місяців. У решті позовних вимог, а саме сплати 13685,60 грн. нарахованої пені, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 2439,88 грн. штрафу (процентна складова) на загальну суму 16625,48 грн. просить відмовити.

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково на суму вказану ним у відзиві. Якщо суд прийде до іншого висновку, просить на підставі ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені до 3000,00 грн. при цьому врахувати стан його здоровя, сімейний стан, факт крадіжки, про що він також зазначав у відзиві на позов та подав відповідні документи.

Перевіривши та оцінивши доводи сторін, а також наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

02 липня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір б/н, який складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою та ОСОБА_3. Згідно даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг (надалі - Умови) Позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.1.1.5.6 Умов передбачено обовязок клієнта, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу ОСОБА_3 виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди ОСОБА_3.

Зі змісту п.2.1.1.7.6 Умов слідує, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових обовязків, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

У разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов даного договору у разі виникнення овердрафту ОСОБА_1 має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків вцілому або у встановленою ОСОБА_3 часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника боргових обовязків та інших обовязків за цим Договором (п.1.1.3.2.3 Умов).

Як вбачається із наданих позивачем розрахунків заборгованості, станом на 18 листопада 2018 року ОСОБА_2 має заборгованість за договором від 02 липня 2015 року б/н у розмірі 51737,42 грн., яка складається з: 22109,34 грн. тіло кредиту; 13002,60 грн. нараховані відсотки; 13685,60 грн. нарахована пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2439,88 грн. штраф (процентна складова).

За таких обставин, по справі встановлено, що відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобовязань за вищевказаним кредитним договором, що є порушенням прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України).

Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до статей 549, 550, 551 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

За вказаних обставин суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором б/н від 02 липня 2015 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22109,34 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 13002,60 грн. доведена та підлягає задоволенню. При цьому суд враховує й те, що відповідачем визнається виникла заборгованість по тілу наданого йому кредиту та нарахованих відсотка, про що ОСОБА_2 зазначив у відзиві на позов.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 13685,60 грн., то суд вважає, що вказана вимога підлягає частковому задоволенню з огляду наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до ст. 264 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_2 в період часу з 06 листопада 2018 року по 16 листопада 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні та продовжує лікування амбулаторно, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацююча дружина, а також те, що мала місце крадіжка майна відповідача, яке він використовував для здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу (кримінальне провадження внесене в ЄРДР №000109), суд дійшов до висновку, що розмір пені, нарахований банком, слід зменшити до 3000,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 2439,88 грн. суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 61 Конституції визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами укладеного між сторонами договору, а саме пп.1.1.5.21, 1.1.5.25, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час згідно з пп.1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 2439,88 грн.

Відтак, так як в ході розгляду справи встановлено, що відповідач належним чином зобов'язань, передбачених кредитним договором, не виконує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 02 липня 2015 року в розмірі 38 111,94 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 22109,34 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 13002,60 грн., заборгованості за пенею 3000,00 грн.

В силу ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 550, 551, 610, 611, 612, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 280-289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) в користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (, МФО № 305299 на розрахунковий рахунок № 3111) заборгованість за кредитним договором №б/н від 02 липня 2015 року у розмірі 38 111 (тридцять вісім тисяч сто одинадцять) грн. 94 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 22109,34 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 13002,60 грн., заборгованості за пенею 3000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) в користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (, МФО № 305299 на розрахунковий рахунок № 3111) судовий збір в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддяОСОБА_5