ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 643/1224/19

провадження № 22-ц/818/4229/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Бурлака І.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2019 року, ухвалене суддею Сугачовою О.О., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача пеню за прострочку виконання грошового зобов`язання щодо фактично наданих правових послуг у розмірі 13870, 00 грн, інфляційні втрати за період прострочки виконання грошового зобов`язання з 01.01.2018 по 01.01.2019 у розмірі 534,95 грн, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 113,42 грн. за період з 25.01.2018 по 24.01.2019 та суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 07.02.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання правових послуг для захисту успадкованих ним майнових прав на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті його матері. Строк дії договору до 31.12.2015 року. Відповідно до п. 12.1 цього договору відповідач сплатив завдаток у розмірі 5000 грн., що підтверджується корінцем прибуткового касового ордеру №10/02-15 від 10.02.2015 року. 07.02.2015 з відповідачем була погоджена калькуляція на необхідні за договором правові послуги на суму 8800 грн. Усі заплановані правові послуги були фактично надані відповідачу, що підтверджується актом їх передання-прийняття від 25.08.2015. За цим актом відповідач мав сплатити позивачу 3800 грн. у строк до 31.08.2015, але свій обов`язок він не виконав. 26.09.2015 позивачем на адресу відповідача направлена вимога № 190 про виконання договору. Даний лист відповідач отримав 05.10.2015, однак своїх грошових зобов`язань за договором відповідач 31.08.2015 не виконав. 29.11.2017 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за вказаним вище договором. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.10.2018 позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 основну суму заборгованості за договором про надання правових послуг у розмірі 3800 грн., 1355,47 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2015 по 01.01.2018, а також 249 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2015 по 24.01.2018 та 640 грн - судових витрат. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2019 рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.10.2018 залишено без змін. На час подання даного позову відповідач своїх грошових зобов`язань так і не виконав. У зв`язку з викладеним, з відповідача підлягає стягненню пеня, а також інфляційні витрати за період з 01.01.2018 по день подання даного позову, а також 3% річних від простроченої суми за період з 25.01.2018 по день подання даного позову, на підставі ст. 625 ЦК України, пункту 12.3 Договору. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочку виконання грошового зобов`язання щодо фактично наданих правових послуг у розмірі 13870 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втрати на інфляції за період прострочки виконання грошового зобов`язання з 01.01.2018 по 01.01.2019 у розмірі 534,95 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми боргу за період з 25.01.2018 по 24.01.2019 у розмірі 113,42 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи і порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилався на те, що твердження позивача, що він виконав усі заплановані юридичні послуги згідно калькуляції і в визначений ним строк, не відповідає дійсності, за весь час ОСОБА_1 не надав жодного звіту щомісячно як вказано в договорі. Зазначає, що суддя, при постановленні вказаного рішення не перевірила всі дані та ухвалила рішення з порушенням ст. 274 ЦПК України.

ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що усе робив сам, але ніяким чином не пояснює мету звернення до адвоката, підписання з ним договору про надання правових послуг від 07.02.2015 року, калькуляції до цього договору, внесення завдатку у розмірі 5000 грн. та погодження своїм підписом акту приймання-передання фактично наданих йому правових послуг 25.08.2015 року. Зазначає, що апелянтом не враховано, що у рішенні, яке оскаржується, стягуються витрати на інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за інший час, ніж стягувалось за попередніми судовими рішеннями.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.02.2015 між позивачем та відповідачем укладений договір про надання правових послуг для захисту успадкованих відповідачем майнових прав на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті його матері. Строк дії договору до 31.12.2015 року.

Відповідно до п. 12.1 цього договору відповідач сплатив завдаток у розмірі 5000 грн., що підтверджується корінцем прибуткового касового ордеру №10/02-15 від 10.02.2015 року.

07.02.2015 з відповідачем погоджена калькуляція на необхідні за договором правові послуги на суму 8800 грн.

Всі заплановані правові послуги були фактично надані відповідачу, що підтверджується актом їх передання-прийняття від 25.08.2015 року.

Як вбачається із вказаного вище акту, відповідач мав сплатити позивачу 3800 грн. у строк до 31.08.2015 року, але свій обов`язок він не виконав.

26.09.2015 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про виконання договору.

Однак, відповідач своїх грошових зобов`язань за договором 31.08.2015 року не виконав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.10.2018 року, яке постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2019 року залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 основну суму заборгованості за договором про надання правових послуг у розмірі 3800 грн., 1355,47 грн інфляційних втрат за період з 01.09.2015 по 01.01.2018, а також 249 грн - 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2015 по 24.01.2018 та 640 грн - судових витрат (а.с.12-18). Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.10.2018 набрало законної сили 14.01.2019.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини встановленні зазначеними рішеннями судів не підлягають доказуванню у даному випадку та вважаються доведеними.

Отже, наявність заборгованості в розмірі 3800 грн. за договором про надання правових послуг від 07.02.2015 року підтверджена належними та допустимими доказами та не спростована відповідачем.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч.1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові і не є штрафними санкціями.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Правильно дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та та 3% річних, суд першої інстанції помилково визначив суму стягнення інфляційних втрат.

Так шляхом множення індексів споживчих цін за спірний період визначаємо, що інфляція з 01.01.2018 року по 01.01.2019 року становить 9,78% (1,015 х 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1х 1 х 0,993 х 1 х 1,019 х 1,017 х 1,014 х 1,008 х 100 - 100). Отже, інфляційні втрати за вказаний період становлять 371,64 грн. (3800:100х9,78 %) та підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача пені за договором, оскільки після спливу визначеного договором строку його дії право позивача нараховувати передбачену договором пеню припинилося. Права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки строк дії договору сплив 31.12.2015 року, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені підлягає скасуванню та у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, в частині стягнення інфляційних втрат - зміні в частині суми стягнення, в частині стягнення 3% річних - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що позов ОСОБА_1 задоволено на 4,46 %, отже судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 34,27 грн. необхідно компенсувати за рахунок відповідача.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, а саме на 95,64 %, отже судові витрати відповідача по сплаті судового збору в розмірі 1102,35 грн. необхідно компенсувати за рахунок позивача.

Відповідно до п. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, виходячи з пропорційності розподілу судових витрат стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає 1068,08 грн. ( 1102,35 - 34,27)

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2019 року в частині стягнення пені за прострочку виконання грошового зобов`язання - скасувати, у задоволенні цих вимог - відмовити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2019 року в частині стягнення інфляційних втрат - змінити в частині суми стягнення. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 371, 64 грн.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 червня 2019 року в частині стягнення 3% річних від простроченої суми боргу - залишити без змін.

Перерозподілити судові витрати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1068,08 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - І.В. Бурлака

С.С. Кругова