Провадження № 2/127/4923/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д.І.,

позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника - адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач повідомила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2018 року, ухваленим по справі №127/21871/18. Сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу донька постійно проживає з позивачем, яка несе витрати по її утриманню. Відповідач проживає окремо, є працездатною особою, отримує доходи від виконання будівельних робіт та діяльності, пов'язаної з перевезенням на територію України іноземних автотранспортних засобів, але добровільно належної матеріальної допомоги, починаючи з 01.06.2018 року, не надає. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з даним позовом та просила стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, із проведенням щорічної індексації відповідно до закону, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

18.12.2018 року на адресу суду відповідачем надано відзив на позов із додатками, в якому останній позовні вимоги визнав частково та просив визначити розмір аліментів на доньку в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування відзиву відповідач зазначив, з посиланням на докази, що за станом здоров'я не може працювати на роботах по будівництву, з 29.05.2018 року здійснює догляд за особою похилого віку.

У визначений ухвалою суду від 28.11.2018 року строк, позивач відповіді на відзив не надала.

Будь-яких клопотань від сторін до суду не надійшло.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, та просила позов задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що не має постійного заробітку та надає соціальні послуги особі з інвалідністю. Дитина часто хворіє, потребує належного харчування та забезпечення одягом. Крім того, відвідує дитячий садочок, що також потребує коштів. Позивач вказує, що обізнана про реальні доходи відповідача і він спроможний сплачувати аліменти у заявленому розмірі. При цьому не заперечувала, що за час окремого проживання відповідач надав кошти в цілому трохи більше 2000,00 грн.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково, пояснивши, що на даний час він проживає зі своїми батьками, не має постійної роботи, займається підсобним господарством (городництвом), надає соціальні послуги особі похилого віку. Вказував, що раніше займався перевезенням іноземного автотранспорту, однак, у зв'язку зі змінами в законодавстві вже цим не займається. Інколи займається роботами по ремонту та будівництву, але не важкими, оскільки стан здоров'я не дозволяє, тому зможе надавати аліменти на утримання дитини в розмірі до 1000 грн. Вказував, що після розірвання шлюбу надавав позивачу кошти на утримання дитини по 1000,00 грн., а в грудні 800,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2018 року (справа №127/21871/18), що визнається сторонами.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 16.07.2014 року (а.с.7).

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Об'єднання» від 25.09.2018 року №8698, позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 Разом з нею проживає донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8). Позивач не працює, надає соціальні послуги особі з інвалідністю І групи (довідка №16 від 04.01.2019 року).

Відповідач проживає окремо, належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Немирівської райдержадміністрації від 10.12.2018 року №1392 ОСОБА_2 з 29.05.2018 року надає соціальні послуги.

Відповідно до медичних довідок, наданих відповідачем, ОСОБА_2 має діагноз основного захворювання: остеохондроз поперекового відділу хребта із зниженням висоти міжхребцевого суглобного диска L5-S1. Нестабільність тіла 1.3 в задньому напрямку. Грижі міжреберцевого суглобного диска L5S1. Множинні фіброзно-хрящові вузли тіл l.1., l.2., l.3. правобічний деформуючий гонартоз 1 ст. Ентезопатія. Рекомендовано обмеження фізичного навантаження.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум визначає мінімальний розмір матеріального забезпечення дитини як вартісна величина, достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 липня -1559 грн., з 1 грудня -1626 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 1 січня -1626 грн.

Дитині 12.07.2018 року виповнилося 4 роки.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу, що відповідач в період окремого проживання сторін у справі надав певну суму коштів на утримання дитини, що визнається сторонами в судовому засіданні, однак звернення позивача до суду з даним позовом є незгода останньої з розміром такої допомоги та її бажанням в судовому порядку врегулювати розмір аліментів, а тому суд приходить до висновку про необхідність вирішення спору щодо розміру аліментів.

При цьому, суд враховує, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування заявленого розміру аліментів, у тому числі щодо майнового стану відповідача, наявності або відсутності у нього нерухомого або цінного рухомого майна, а також щодо стану здоров'я дитини, умов її проживання, тощо. Як слідує з матеріалів справи, розмір доходів відповідача позивач обґрунтовує орієнтовним розрахунком цін на послуги ремонтних робіт у галузі будівництва, який довільно взятий з мережі Інтернет у відповідній місцевості, що не може вважатися належним доказом. Доводи позивача зводяться до власних тверджень, що не може бути взято до уваги в силу положень ст.81 ЦПК України.

Разом з тим, при вирішенні спору та оцінці наданих відповідачем доказів, суд вважає за можливе виходити з того, що відповідач за станом здоров'я відповідно до медичних показань має певні обмеження щодо фізичного навантаження, однак такі показання мають рекомендаційний характер, відповідач є працездатною особою, тобто такою, яка має здатність і можливість забезпечити належне матеріальне утримання своєї дитини в розумінні ч.2 ст.182 СК України.

Надання ж відповідачем соціальної допомоги літній особі та незначний розмір компенсації за такі послуги не може обмежувати дитину в належному матеріальному забезпеченні. Доводи відповідача про те, що він не працює та не має доходу не можуть позбавляти дитину необхідного та достатнього матеріального забезпечення. Батько зобов'язаний вживати всіх необхідних заходів з метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою.

Отже, визначаючись щодо розміру аліментів, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, взаємний обов'язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим для повного і гармонійного розвитку дитини встановлення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно. До такого висновку суд приходить з урахуванням інтересів дитини та з метою захисту її прав.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до ч.2 ст.184 СК України.

При цьому, суд звертає увагу, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Суд вважає за необхідне роз'яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України).

Крім того, суд звертає увагу позивача на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину у разі наявності обставин, передбачених ст.185 СК України.

Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 09.11.2018 року.

У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини", ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 180-182, 184, 191 СК України, ст. ст. 13, 81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 1200,00 грн. (однієї тисячі двісті гривень), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 09.11.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Повний текст рішення складений 11.01.2019 року.

Суддя: