Справа № 132/2145/18
Провадження № 22-ц/801/2257/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Прокуратури Вінницької області на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Павленка І.В. у місті Калинівка Вінницької області, зі складенням її повного тексту 13 вересня 2019 року,

у справі № 132/2145/18 за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях, Прокуратури Вінницької області, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі №132/2145/18,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі №132/2145/18.

В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2018 року по справі №132/2145/18 за позовом заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про витребування майна, позовні вимоги позивача було задоволено, а саме: витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області нерухоме майно, а саме: підвал літ. П/А, загальною площею 70 кв.м по АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Вінницької області витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

01 лютого 2019 року на виконання рішення суду від 21 листопада 2018 року по справі №132/2145/18 було видано виконавчий лист.

При цьому, одним із пунктів постанови про відкриття провадження від 18.04.2019 №58936140 вирішено стягнути виконавчий збір в розмірі 8 346,00 грн.

Заявник вважає виконавчий лист виданий на підставі рішення суду від 21 листопада 2018 року по справі №132/2145/18 таким, що не підлягає виконанню з тієї підстави, що позовні вимоги вона визнала. Витрати по сплаті судового збору у добровільному порядку нею сплачені, а рішення не підлягає примусовому виконанню.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 05 липня 2019 року було замінено учасника судової справи №132/2145/18 (провадження 6/132/ 78/19) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області, його правонаступником - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий лист №132/2145/18, виданий 01.02.2019 на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2018 року про витребування у ОСОБА_1 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях нерухомого майна, а саме: підвалу літ. П/А, загальною площею 70 кв.м. по АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення суду не підлягало примусовому виконанню, а тому є правові підстави для задоволення заяви. Крім того, суд звертає увагу на бездіяльність стягувача, який не здійснив державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі рішення суду

Прокуратура Вінницької області не погодившись із ухвалою суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак ухвала суду вказаним вимогам не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, перевіривши її законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2018 року по справі №132/2145/18 за позовом заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про витребування майна, позовні вимоги позивача було задоволено, а саме: витребувано у ОСОБА_1 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області нерухоме майно, а саме: підвал літ. П/А, загальною площею 70 кв.м по АДРЕСА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Вінницької області витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

01 лютого 2019 року на виконання рішення суду від 21 листопада 2018 року по справі №132/2145/18 було видано виконавчий лист.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 квітня 2019 року №58936140 вирішено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 8 346,00 грн.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень статті 5 Закону «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з пунктом 7 частини четвертої статті 4 Закону «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Перелік заходів примусового виконання судового рішення передбачено статтею 10 Закону «Про виконавче провадження», пунктом 3 якої до таких заходів віднесено вилучення у боржника і передача стягувачу предметів. Виконання рішень такої категорії, в свою чергу, регламентовано статтею 60 Закону «Про виконавче провадження».

Прокурор при пред`явленні позову, а також суд під час ухвалення рішення, керувалися статтею 388 ЦК України, якою передбачено віндикаційний спосіб захисту цивільних прав витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до положень статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 388 ЦК України визначені підстави і порядок витребування майна із чужого незаконного володіння. Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондується із заходом примусового виконання, передбаченим пунктом 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: вилучення та передача предметів стягувачу.

Статтею 16 ЦК України та іншими нормами ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав як «вилучення та передача предметів». У свою чергу, глава 29 ЦК України не передбачає іншого способу захисту прав власника, який позбавлений володіння річчю, ніж «витребування».

Зазначене свідчить про необхідність розширеного тлумачення поняття «вилучення та передача предметів» як способу примусового виконання судового рішення про витребування майна. Саме такий спосіб виконання забезпечить у повному обсязі поновлення порушених інтересів власника, оскільки вилучення у боржника і передача предметів стягувачу дозволить останньому в повній мірі реалізовувати правомочність володіння переданим майном, якої він був позбавлений.

Аналогічна позиція щодо примусового виконання рішень суду про витребування майна викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 2-690/11 (провадження № 61-20049св18).

Крім того, витребування із чужого незаконного володіння полягає не тільки у відновленні відповідного запису в Єдиному державному реєстрі права власності на нерухоме майно, а й у фактичному вилученні нерухомості.

З урахуванням викладеного є помилковим висновок суду про бездіяльність стягувана, який не здійснив державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі рішення суду.

Слід зазначити, що добровільно ОСОБА_1 спірне майно передано не було ні під час судового розгляду, ні у період часу з моменту ухвалення рішення у справі до відкриття виконавчого провадження.

Калинівським РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області 18.04.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 132/2145/18, виданого 01.02.2019 Калинівським районним судом Вінницької області.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За загальним правилом, рішення суду виконують після набрання ним законної сили. Особа може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області та ОСОБА_1 (в особі її представника - ОСОБА_3 ) 15.05.2019 підписано акт приймання - передачі державного майна, у зв`язку з чим Фондом на адресу Калинівського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області 15.05.2019 надіслано лист про фактичне виконання судового рішення.

Разом з тим, такі дії були вчинені після відкриття виконавчого провадження та спливу строку, встановленого для добровільного виконання рішення суду боржником, тобто на стадії примусового виконання судового рішення, що регулюється положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з викладеним 22.05.2019 Калинівським РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, судом видано виконавчий лист, який відповідає резолютивній частині судового рішення, судове рішення в силу статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі, зважаючи на встановлений Законом України «Про виконавче провадження» порядок закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому судове рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються на заявника ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Прокуратури Вінницької області задовольнити.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі №132/2145/18.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Вінницької області (код 02909909, МФО 820172, розрахунковий рахунок НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп., сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник