П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року місто Київ

справа № 761/35732/18

провадження №22-ц/824/10340/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Кравець В.А., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27 грудня 2018 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 5 квітня 2019 року , ухвалене у складі судді Юзькової О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 26 листопада 2005 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва був зареєстрований шлюб між нею та ОСОБА_2 . У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 30 серпня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 7 лютого 2018 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На виконанні у Шевченківському РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві перебуває виконавче провадження № 55856163 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Кєва від 7 лютого 2018 року. Починаючи з листопада 2017 року, відповідач не сплачував аліменти взагалі або сплачував у меншому розмірі, ніж встановлений судом, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів, що станом на 1 вересня 2018 року становить 31638грн.13 коп. Пеня за прострочення сплати аліментів відповідачем з 14 листопада 2017 року по 1 вересня 2018 року складає 8396 грн.47 коп., які позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 8396 грн.47 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн.80 коп.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 5 квітня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Не погоджуючись з зазначеними рішеннями, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27 грудня 2018 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 5 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 8396 грн.47 коп. та стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовити. В апеляційній скарзі посилався на те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався з суттєвим (грубим) порушенням норм процесуального права, що відповідно до п.п.3. п.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення. Також посилався на те, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними з ціною та предметом позову, складністю справи. Зокрема, посилався на те, що він не був повідомлений про існування вказаного позову, не надання йому у передбачений законом спосіб ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками позбавило його можливості скористатися своїми процесуальними правами наданими законом. Таке позбавлення його процесуальних прав порушує принцип змагальності сторін та рівність учасників справи перед законом і судом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила рішення Шевченківського районного суду м.Києва залишити в силі, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення. Зокрема, посилалася на те, що судом дотримані всі вимоги ЦПК, суд правильно поклав понесені нею витрати на правничу допомогу на відповідача.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.122), подав до суду заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу в його відсутність.

Позивачка ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що полягала розгляду за правилами загального позовного провадження ( п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Предметом спору у цій справі є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, безпідставно вважав, що справа про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, не підпадає під обмеження, які визначені ч.4 ст.274 ЦПК України.

За таких обставин у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Установлено, що 26 листопада 2005 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 3362.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 30 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 7 лютого 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі рішення суду, Шевченківським районним судом м.Києва 7 лютого 2018 року виданий виконавчий лист № 761/41386/17, який в подальшому пред`явлений до виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ головного територіального управління юстиції у м.Києві.

З довідки-розрахунку, виданої Шевченківським РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за період з 14 листопада 2017 року по 1 вересня 2018 року становить 28898 грн.51 коп., за вказаний період ОСОБА_2 було сплачено аліменти в сумі 3739 грн.62 коп.

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти кожного місяця. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 1 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати ( при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на відсоток.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийняти постановах від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 і вважала , що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, наявність у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів, яка останнім не спростована і ним не заперечується, дає підстави для нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів, про що просила позивач.

Визначаючи загальний розмір пені, апеляційний суд виходить із заборгованості ОСОБА_2 по аліментам за кожний місяць, кількість днів заборгованості, починаючи з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувались, або частково сплачувались аліменти, і до 1 вересня 2018 року ( заявлено позивачем у позові).

Так, за листопад 2018 року пеня складає 7973,40 грн. (2910 х 274 х 0,01); за грудень 2018 року - 8526 грн.26 коп. (3508,75 х 243 х 0,01); за січень 2019 року - 6184 грн.04 коп. (2917 х 21 х0,01); за лютий 2019 року - 5577 грн.04 коп. ( 3031 х 184 х0,01); за березень 2019 року 5120 грн.91 коп. (3347 х153 х 0,01); за квітень 2019 року - 2948 грн.78 коп. (2397,38 х 123 х 0,01); за травень 2019 року - 2168 грн.90 коп. (2357,50 х 92 х 0,01); за червень 2019 року - 1482,73 х 62 х 0,01); за липень 2019 року - 783,99 грн. (2529 х31 х 0,01).

Загальний розмір пені становить 40766 грн.05 коп. (7973,40 + 8526,26 + 6184,04 + 5577,04 + 5120,91 + 2948,78 + 2168,90 + 1482,73 + 783,99).

Суд першої інстанції, неправильно застосовуючи норми матеріального права, безпідставно вважав правильним нарахування неустойки на суму заборгованості, виходячи із кількості днів прострочення в тому місяці, в якому аліменти не сплачувалися.

Зважаючи на те, що позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві просила стягнути суму неустойки в розмірі 8396 грн.47 коп, та за відсутності законних підстав для виходу за межі заявлених вимог, колегія суддів уважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів в сумі 8396 грн.47 коп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4205/10, 6 вересня 2018 року був укладений договір про надання правничої допомоги № 25цп-р-18 (цивільна справа, представництво інтересів). Предметом цього договору є надання адвокатом клієнту правничої допомоги з питань, які пов`язані з представництвом інтересів клієнта у цивільній справі щодо стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 ( а.с.29-30).

У додатковій угоді № 1 до договору про надання правової допомоги № 25цп-р-18 від 6 вересня 2018 року сторони дійшли згоди, що вартість послуг адвоката становить за підготовку позовної заяви - 6000 грн., участь у судових засіданнях - 4000 грн. за одне судове засідання, отримання копій судових рішень - 3000 грн.( а.с.30).

Позивач 12 вересня 2018 року здійснила оплату згідно договору про надання правничої допомоги № 25цп-р-18 в сумі 6000 грн. (а.с.16).

Статтю 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирних шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За положеннями ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва на дання інших видів правової допомоги клієнту порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або ) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зазначеної у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи предмет та підстави позову, ціну позову та складність справи, а також доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо не співмірності витрат на правничу допомогу та ціни позову, керуючись принципами розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтованим є розмір витрат на правничу допомогу в сумі 1500 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27 грудня 2018 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 5 квітня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 8396 грн.47 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн.80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: В.А. Кравець

А.М. Стрижеус