Справа №295/9476/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

при секретарі с/з - Глущенко Я.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

за участю: позивача - ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_4, відповідача - ОСОБА_3, представника третьої особи - ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач є батьком вказаної дитини, яка проживає разом з матір'ю, та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не провідує сина, не цікавиться здоров'ям та навчанням дитини, морально та матеріально не підтримує сина.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 25.07.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що є подругою позивача та їй відомо, що колишній чоловік позивача не приділяє належної уваги вихованню сина, не бачила ОСОБА_6 з татом. На дні народження ОСОБА_6 її не запрошують. В останнє два тому була у позивача, з ОСОБА_6 про батька не спілкувались.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з сім'єю позивача спілкується протягом тривалого часу, робила Жєні уколи. Після досягнення ОСОБА_6 річного віку, не бачила його батька. В останнє бачила ОСОБА_6 місяць тому, а до того рік назад. У Станишівці у позивача не була.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що приблизно сім, вісім років перебуває у цивільному шлюбі з позивачем. Відповідач бачився з сином на його дні народження, інколи його підвозив, до дому в гості не заходив. Син більше вважає відповідача своїм батьком. Щодо перешкод матері у спілкуванні батька з сином нічого не відомо, про телефонні дзвінки не знає. Відповідач вирішував питання по школі №6, коли ОСОБА_6 там навчався.

Свідок ОСОБА_10 пояснила в судовому засіданні, що вона проживає по сусідству з позивачем та ніколи не бачила відповідача поруч з дитиною. Євгеній розповідав, що батько не допомагає йому. Коли ОСОБА_6 було 11 чи 12 років, він жалівся, що батько обіцяв йому, але не зустрівся з ним на Пасхальні свята. Не чула, що відповідач відвідує сина.

Допитаний в судовому засіданні в присутності педагога неповнолітній ОСОБА_6 пояснив, що він з батьком не спілкується півтора роки. На його дні народження батько дзвонить йому та поздоровляє, при зустрічі дарить подарунок, стосунки з батьком посередні. Батько не бере його з собою відпочивати. Його викликали в поліцію з приводу крадіжки та залишення дому та з цього приводу батько з ним спілкувався, інколи забирав з додаткових занять. Відомо, що батько сплачує на нього гроші.

Заслухавши пояснення учасників справи, неповнолітнього, покази свідків та вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При цьому ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько може вважатися таким, що ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, якщо він ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матір'ю та навчається в 9 класі Станишівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів.

Згідно з п. 15 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 даної постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Відповідно до п.18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 спілкується з сином по телефону, у зв'язку з тим, що він та мати дитини мають інші сім'ї, бере по можливості участь у вихованні сина, надає матеріальну допомогу на його утримання, іноді зустрічається з сином, категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Неповнолітній ОСОБА_6 не проти у подальшому спілкуватись з батьком.

Суд погоджується з висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради від 05.12.2018 року №1358, яким визнано за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доволі низькі навчальні досягнення неповнолітнього ОСОБА_6 не можуть бути достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

На підставі вищенаведеного, суд вважає зазначені вище обставини винятковими та зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для задоволення позову, при цьому попереджає відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина і покладає на орган опіки та піклування Житомирської міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. У разі невиконання відповідачем такого попередження позивач або безпосередньо неповнолітня дитина не позбавлені можливості повторно звернутися до суду з аналогічним позовом.

Керуючись ст.ст.160-164 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав, залишити без задоволення.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та покласти на орган опіки та піклування Житомирської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 09.01.2019 року.

Суддя: С.М. Полонець