УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Слюсарчук Н.Ф.

за участі секретаря Давиденко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування Житомирської міської ради в особі Служби у справах дітей, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання частково незаконним і скасування рішення від 29.11.2016 №5 спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, про визнання частково незаконним і скасування рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.10.2017 №957 та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів даної справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування Житомирської міської ради в особі Служби у справах дітей, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання частково незаконним і скасування рішення від 29.11.2016 №5 спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, про визнання частково незаконним і скасування рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.10.2017 №957 та зобов`язання вчинити певні дії.

На адресу суду 26.11.2019 року від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про відвід головуючого по справі судді Слюсарчук Н.Ф., який викладений в письмовій формі.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Суд, ознайомившись зі змістом заяви, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про відвід головуючому судді, виходячи з наступного.

Статтею 36, 37 ЦПК України визначено підстави для відводу судді, п. 5 ч. 1 якої зокрема передбачено, що суддя не може брати участь в розгляді справи і підлягає відводу, якщо є обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Доказів на підтвердження обставин, які можуть свідчити про необ`єктивність та упередженість головуючої судді заявником не надано, та зазначені ним обставини не свідчать про наявність підстав для відводу судді в розгляді справи.

Однак, враховуючи висловлену позивачем недовіру судді, та з метою недопущення виникнення у нього сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду справи та ухвалення рішення у справі, вважаю неможливим подальший розгляд справи під моїм головуванням і заявляю самовідвід.

З метою запобігання у подальшому нарікань на необ`єктивність та упередженість головуючого, а також звинувачень у заінтересованості у результаті розгляду справи, суддя дійшов висновку за необхідне заявити самовідвід у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36 - 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

У відповідності ч. 1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачено: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Відповідно до п. 2.5. другого показнику «Об`єктивність» Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, які враховані при прийняті Кодексу суддівської етики, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Підставою заявлення самовідводу є намір уникнути сумнівів у осіб, які приймають участь у справі, стороннього спостерігача у неупередженості судді Слюсарчук Н.Ф.

З метою запобігання можливих безпідставних звинувачень у необ`єктивному розгляді справи, усунення в подальшому можливих сумнівів щодо неупередженості судді та з метою зняття напруженості у стосунках сторін з приводу зацікавленості судді у розгляді справи, з метою уникнення потенційної підозри певної моєї особистої заінтересованості в результатах розгляду справи, запобігання у подальшому негативного ставлення учасників справи до судді, з морально-етичних міркувань, вважаю доцільним і необхідним в інтересах правосуддя та сторін по справі заявити собі самовідвід, який задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 39, 40, 41 ЦПК України, п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року -

постановив:

Заявити самовідвід по справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування Житомирської міської ради в особі Служби у справах дітей, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання частково незаконним і скасування рішення від 29.11.2016 №5 спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» Управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області, про визнання частково незаконним і скасування рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.10.2017 № 957 та зобов`язання вчинити певні дії.

Матеріали цивільної справи № 295/15338/17 передати для розподілу іншому судді, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.2 ст. 353 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. (п.4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України).

Ухвала оскарженню на підлягає.

Суддя Слюсарчук Н.Ф.