КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2-129/2011
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3513/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

7 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна про визнання кредитного договору таким, що містить несправедливі умови,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору № 012-2900/840-0495 від 22 листопада 2007 року, ОСОБА_2 отримала у ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «УніверсалБанк») кредит в сумі 113 109 доларів США строком до 10 листопада 2037 року зі сплатою 12,45% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 012-2900/840-0495-Р.

22 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 012-2900/840-0495-Р/1.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 012-2900/840-0495-Р/2.

Відповідно до умов зазначених договорів поруки, поручителі зобов`язались перед Банком за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.

Зазначив, що Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі, проте у зв`язку із неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань виникла заборгованість, яка складає 128 848,07 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2 033 171 гривня 01 копійка, з яких: заборгованість по тілу кредиту: 112 147,89 доларів США, що еквівалентно 1 769 648,85 гривень; заборгованість за відсотками: 16 593,78 доларів США, що еквівалентно 261 843,21 гривень; заборгованість за підвищеними відсотками: 106,40 доларів США, що еквівалентно 1 678,95 гривень.

Враховуючи викладене та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 012-2900/840-0495 від 22 листопада 2007 року в сумі 128 848,07 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2 033 171 гривня 01 копійка; покласти на відповідача судові витрати.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору таким, що містить несправедливі умови, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, спірний кредитний договір укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів в частині недотримання істотних умов, які обов`язкові для кредитних договорів, умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, з урахуванням тих обставин, що всупереч нормам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк не надав ОСОБА_1 в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору; до спірного договору Банк включив положення, що є несправедливими, оскільки вони містять умови про зміни у витратах; ураховуючи додаткові нарахування, процент за користування кредитом збільшився, існує дисбаланс зарахування процентів і тіла кредиту; графік погашення кредиту позичальнику не видавався, що є підставою для визнання спірного кредитного договору та всіх похідних від нього правочинів несправедливими, а тому неукладеними. Так, до підписання кредитного договору, в момент його укладення сторони не досягли домовленості по суттєвій умові кредитного договору, а саме з приводу розміру процентної ставки винагороди по кредиту, цей факт беззаперечно свідчить про наявність неузгодженості між позичальником та кредитором суттєвих умов кредитного договору.

Також, Банк, змінюючи в односторонньому порядку процентну ставку, не повідомив про це позичальника, що призвело до порушень п.п. 2.12., 5.2.5. кредитного договору. При цьому, оскільки у спірному кредитному договорі плата за обслуговування кредиту та за його дострокове погашення визначена за формулою зі змінними величинами, то такі умови суперечать як положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму. У тексті договору банк позбавляє позичальника права вільно вибирати страхову компанію та умови страхування. З одночасним вимаганням великого штрафу за реалізацію законного права. У тексті договору банк намагається відмінити право надане законом, щодо захисту персональної інформації клієнта, причому використовуючи штрафні санкції за таке невиконання у розмірі 10% від загальної суми кредиту.

У зв`язку із викладеним, просила суд визнати такими, що містять несправедливі умови, а тому неукладеними: кредитний договір № 012-2900/840-0495 від 22 листопада 2007 року з додатками, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати до кредитного договору відповідну двосторонню реституцію; визнати недійсним договір іпотеки від 22 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк»; зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверську І.В. виключити з реєстру іпотеки та заборони відчуження запис про іпотеку та заборону нерухомого майна, яке передано у іпотеку за договором іпотеки, а саме нерухоме майно - трикімнатну житлову квартиру загальною площею 60,40 кв.м., житловою площею 41,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ; стягнути з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, в тому числі, вартість проведеної по справі судово-економічної експертизи.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 012-2900/840-0495 від 22 листопада 2007 року в сумі 128 848 доларів США 07 центів, що еквівалентно за курсом НБУ - 2 030 387, 89 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Універсальний» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ«Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 012-2900/840-0495 (на придбання майна), за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 113 109 доларів США, що еквівалентна 571 200,45 гривень за курсом НБУ на день укладення цього договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,45% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

За умовами п. 1.1. Розділу 1 кредитного договору, сторонами погоджено, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору. За користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35% річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.

Відповідно до п. 2.5. Розділу 2 кредитного договору, розмір щомісячного платежу встановлений в Графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку № 2 до даного договору.

Згідно графіку платежів (Додаток № 2 до кредитного договору № 012-2900/840-0495 від 22 листопада 2007 року), сторонами кредитного договору погоджено розмір щомісячного платежу на рівні 1 197,84 доларів США.

Також з матеріалів справи вбачається, що Банком виконані умови кредитного договору в частині надання позичальнику суми кредиту у розмірі 113 109 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника (а.с. 28, том 1).

Відповідно до наданого суду Банком розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором № 012-2900/840-0495 від 22 листопада 2007 року станом на 26 жовтня 2010 року складає 128 848,07 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2 033 171 гривня 01 копійка, з яких: заборгованість по тілу кредиту: 112 147,89 доларів США, що еквівалентно 1 769 648,85 гривень; заборгованість за відсотками: 16 593,78 доларів США, що еквівалентно 261 843,21 гривень; заборгованість за підвищеними відсотками: 106,40 доларів США, що еквівалентно 1 678,95 гривень.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 1153/18-45 від 18 червня 2018 року ,не видається можливим надати відповідь на питання щодо розміру процентної ставки, за якою ПАТ «Універсал Банк» розрахована заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 012-2900/840-0495 від 22 листопада 2007 року, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , проведений ПАТ «Універсал банк» неправильно, без відповідності умовам кредитного договору та додатків до нього, на момент подання позову у розрахунку еквіваленту загальної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором повинен був бути застосований офіційний курс НБУ на 15 лютого 2010 року в розмірі 8,0025 грн. за один долар США, а на момент подання заяви про збільшення позовних вимог 15 січня 2015 року, офіційний курс НБУ на 12 січня 2015 року в розмірі 15,757965 грн. за один долар США, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом проведений ПАТ «Універсал банк» неправильно, без відповідності умовам кредитного договору та додатків до нього, не видається можливим надати висновок щодо відповідності документального оформлення операцій ПАТ «Універсал Банк» з надання кредиту ОСОБА_1 з повноти та нарахування, сплати відсотків умовам кредитного договору, через його загальний характер, що виключає можливість надання по ньому конкретної відповіді, за припущення, що відповідність операцій з погашення кредитної заборгованості після 26 жовтня 2010 року, загальний борг ОСОБА_1 за кредитним договором з додатками, станом на 15 січня 2015 року та 18 червня 2018 року становить 128 331,63 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.п. 5.3.2. п. 5.3. Розділу 3 кредитного договору, позичальник зобов`язаний: повернути кредит в сумі, вказаній у п. 1.1. цього договору, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням статті 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не заперечує факт отримання кредиту, а також не оспорює факт порушення умов кредитного договору з її боку.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами кредитного договору досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, договір містить положення про суму кредиту, відсоткову ставку, відомості про ознайомлення позичальника про орієнтовну сукупну вартість кредиту, умови кредитування, надано згоду на розкриття особистих даних, позичальником підписано вказаний кредитний договір на кожному аркуші договору, що свідчить про ознайомлення з умовами кредитного договору та виразу повної згоди під час його підписання з умовами, викладеними у ньому.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги висновок експертизи за результатами проведення судово-економічної експертизи № 1153/18-45 від 18 червня 2018 року, оскільки резолютивна частина містить висновок щодо неправильності наданого розрахунку заборгованості, при цьому, зміст висновку експертизи не містить обґрунтування в частині неправильності такого розрахунку, у зв`язку з чим наведені судовим експертом підсумкові дані щодо належного розрахунку заборгованості не можуть прийматися судом в якості належного розрахунку.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не було у повній мірі надано інформацію про істотні умови договору з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказів протилежного позивачем не надано.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору ОСОБА_2 ознайомилася та погодилася з його умовами та отримала примірники додатків до кредитного договору.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 мала довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Проте, ОСОБА_2 не надано до суду належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим для неї, оскільки при підписанні даного договору позичальник ознайомилася та погодилася з його умовами, а тому, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в останньому несправедливих умов.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 травня 2019 року.

Головуючий

Судді