Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 537/2093/17

провадження № 61-23357св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Кременчуцька міська рада Полтавської області, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунальне підприємство «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Полтавської області, міський голова міста Кременчука Полтавської області Малецький Віталій Олексійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2017 року в складі судді Сьоря С. І. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року в складі колегії суддів: Панченка О. О., Одринської Т. В., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - КП «Кременчукводоканал»), міського голови міста Кременчука Полтавської області Малецького В. О. про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначний строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 09 листопада 2007 року відповідно до укладеного з ОСОБА_1 контракту його було призначено на посаду генерального директора КП «Кременчукводоканал».

Згідно з розпорядженням міського голови міста Кременчука Полтавської області Бабаєва О. М. 23 листопада 2010 року ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал»

у зв`язку з переходом на виборну посаду. Цим же розпорядженням було припинено дію контракту від 09 листопада 2007 року.

Відповідно до рішення першої сесії шостого скликання міської ради міста Кременчука Полтавської області від 23 листопада 2010 року

ОСОБА_1 призначено на посаду заступника міського голови.

Розпорядженням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 09 лютого 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника міського голови міста Кременчука Полтавської області за власним бажанням.

ОСОБА_1 26 лютого 2016 року звернувся до міського голови із заявою про поновлення на посаді генерального директора

КП «Кременчукводоканал» з підстав, передбачених статтею 118 КЗпП України, однак отримав письмову відмову в поновленні на роботі на посаді, яку займав до переходу на виборну посаду.

Вказував, що рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року у справі № 537/3876/16-ц

його було поновлено на посаді генерального директора

КП «Кременчукводоканал» з 26 лютого 2016 року на умовах, що були встановлені контрактом від 09 листопада 2007 року. Рішення суду в цій частині допущено до негайного виконання.

Міським головою міста Кременчука Полтавської області 05 травня 2017 року на виконання вказаного рішення суду видано розпорядження про поновлення його на посаді генерального директора

КП «Кременчукводоканал», проте фактично його на роботі поновлено не було, сам контракт відсутній, до трудової книжки роботодавцем жодних записів не вносилося.

Також міським головою цього ж дня (05 травня 2017 року) винесено ще одне розпорядження, яким позивача знову звільнено із займаної посади генерального директора КП «Кременчукводоканал» відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Вважає, що відповідачі порушують норми трудового законодавства, оскільки, не поновивши його на посаді належним чином, міський голова міста Кременчука Полтавської області незаконно видав розпорядження про його звільнення.

Зазначає, що в відповідно до статті 39-1 КЗпП України позивач є таким, що безстроково прийнятий на посаду генерального директора

КП «Кременчукводоканал», оскільки його контракт є безстроковим.

Вказував, що незаконними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 100 000 гривень. Оскільки порушення були допущені усіма відповідачами, то середній заробіток та моральна шкода повинні стягуватися з них солідарно.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови міста Кременчука Полтавської області від 05 травня 2017 року про звільнення його з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал» за пунктом 2 частини першої

статті 36 КЗпП України; поновити його на посаді генерального директора

КП «Кременчукводоканал» на тих же умовах, що були встановлені контрактом від 09 листопада 2007 року, починаючи з 05 травня 2017 року; визнати таким, що укладений на невизначений строк трудовий договір

з генеральним директором КП «Кременчукводоканал» відповідно до

статті 39-1 КЗпП України; стягнути з відповідачів солідарно на його користь середній заробіток станом на дату прийняття судового рішення, який становить 5 503,70 грн; стягнути з відповідачів солідарно на його користь 100 000 грн моральної шкоди; визнати протиправними і скасувати

пункти 2, 3, 4 розпорядження міського голови міста Кременчука Полтавської області від 05 травня 2017 року про поновлення його на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал»; виключити з мотивувальної й описової частини розпорядження міського голови міста Кременчука Полтавської області від 05 травня 2017 року частину абзацу наступного змісту: «проте трудова книжка стягувачем не надана до сьогоднішнього часу, що істотно ускладнює належне виконання зазначеного судового рішення в частині поновлення на роботі в повному обсязі».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Скасовано розпорядження міського голови міста Кременчука Полтавської області від 05 травня 2017 року, яким припинено трудовий договір у формі контракту від 09 листопада 2007 року в редакції додаткової угоди

від 03 листопада 2010 року з ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням цього трудового договору та звільнено ОСОБА_1 з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал».

Поновлено ОСОБА_1 з 05 травня 2017 року на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» на тих же умовах, що були встановлені контрактом від 09 листопада 2007 року з генеральним директором КП «Кременчукводоканал» ОСОБА_1

Стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 84 206,61 грн.

Стягнуто Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 7 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь держави 2 122,06 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з метою виконання рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року міським головою видано розпорядження

від 05 травня 2017 року, тому пункт 2 цього розпорядження, в якому міститься вказівка на час, з якого ОСОБА_1 повинен приступити до роботи, не порушує прав чи інтересів останнього та не суперечить діючому законодавству.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання вищевказаного рішення суду позивач не надав роботодавцеві трудової книжки, тому пункт 3 розпорядження від 05 травня 2017 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 перед початком виконання своїх обов`язків надати трудову книжку не порушує прав та інтересів останнього.

Також позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав пунктом 4 розпорядження від 05 травня 2017 року, яким контроль за виконанням та організацією виконання цього розпорядження покладено на заступника міського голови та директора КП «Кременчукводоканал».

В даному випадку відсутні підстави вважати, що трудові відносини між сторонами тривали після закінчення строку дії контракту, зважаючи на те, що ОСОБА_1 поновлювався на посаді судовими рішеннями, як і підстави вважати, що контракт переукладався, оскільки термін дії контракту продовжувався додатковими угодами. Отже, вимоги позивача про визнання трудового договору з генеральним директором КП «Кременчукводоканал» ОСОБА_1 таким, що укладений на невизначений строк, задоволенню не підлягають.

Разом з тим, представниками відповідачів суду не надано належних доказів на підтвердження того, що рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року було виконано, відбувся факт поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» та останньому забезпечено реальну можливість приступити до виконання трудових обов`язків, при цьому саме по собі видання розпорядження про поновлення позивача на роботі не є достатнім для висновку про поновлення трудових правовідносин.

До трудової книжки ОСОБА_1 не вносилися записи про його поновлення на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал». Позивач не був повідомлений про поновлення на роботі до його звільнення

з роботи, оскільки обидва розпорядження (про поновлення на роботі та звільнення з роботи) він отримав поштою одночасно.

За викладених обставин припинення трудового договору та звільнення позивача з роботи не відповідає чинному законодавству, тому його необхідно поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року рішення суду першої інстанції в частині скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, КП «Кременчукводоканал», міського голови міста Кременчука Полтавської області Малецького В. О. про скасування розпорядження про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, відмовлено.

Рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пунктів 2, 3, 4 розпорядження про звільнення, а також виключення з мотивувальної і описової частини розпорядження частину абзацу щодо ненадання трудової книжки та визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що видача міським головою розпорядження про поновлення на роботі є підтвердженням поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора

КП «Кременчукводоканал» та виконання рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року.

За вказаних обставин колегія апеляційного суду дійшла висновку, що поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора

КП «Кременчукводоканал» є таким, що відбулося.

Разом з тим, подальше звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал» є законним та правомірним.

Так, спірний контракт укладався на певний строк та у подальшому додатковими угодами продовжувався строк його дії, на термін з 03 січня

2011 року до 31 грудня 2015 року. Таким чином трудові відносини між сторонами тривали до закінчення строку дії контракту, а поновлення ОСОБА_1 відбувалося на посаді судовими рішеннями. Підстави вважати, що контракт переукладався відсутні, оскільки термін дії контракту продовжувався додатковими угодами. Отже, спірний контракт є строковим, укладений до 31 грудня 2015 року та на день розгляду справи строк його дії скінчився.

Вказані висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 537/2235/16-ц, яким скасовано рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 вересня

2016 року, на підставі його ОСОБА_1 було поновлено на роботі. Тобто преюдиційна правова підстава для поновлення на посаді ОСОБА_1 відсутня. Під час розгляду справи № 537/2235/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що строк дії контракту закінчився 31 грудня 2015 року та більше не продовжувався.

При цьому апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними і скасування пунктів 2, 3, 4 розпорядження міського голови міста Кременчука Полтавської області від 05 травня 2017 року про поновлення його на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних вимог, змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути солідарно з Кременчуцької міської ради Полтавської області та Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь позивача 100 000 грн моральної шкоди та 84 206,61 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що роботодавець належним чином виконав свої обов`язки щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі відповідно до рішення суду, оскільки видача розпорядження від 05 травня 2017 року без запису до трудової книжки не є підтвердженням факту виконання рішення суду.

Суди не звернули увагу на те, що після виконання рішення суду від 01 липня 2016 року позивача було поновлено на посаді генерального директора

з 26 лютого 2016 року, а даним рішенням суду останнього поновлено на роботі з 05 травня 2017 року. Отже, в період з 26 лютого 2016 року і по даний час між сторонами існували трудові відносини регламентовані судовими рішеннями. Трудові відносини без трудового договору існувати не можуть, тому, зважаючи на це, висновки судів про необхідність відмови у позові

у частині визнання контракту таким, що укладений на невизначений строк, є помилковими.

Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що моральну шкоду та середній заробіток необхідно стягувати лише з Кременчуцької міської ради Полтавської області, оскільки вона делегувала функції розпорядника коштів місцевого бюджету Виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, тому спірні кошти необхідно стягнути солідарно з вказаних осіб.

Доводи інших учасників справи

У червні 2018 року КП «Кременчукводоканал» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що на виконання рішення суду Кременчуцька міська рада видала розпорядження, повідомила працівника про поновлення на роботі та запросила негайно приступи до виконання обов`язків генерального директора КП «Кременчукводоканал», з`явившись до міської ради з трудовою книжкою, проте ОСОБА_1 таких дій не вчинив.

Отже, роботодавець виконав рішення суду, проте працівник ухилився від надання трудової книжки, тому до неї не був внесений запис про поновлення на роботі.

У червні 2018 року Кременчуцька міська рада Полтавської області подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що вона виконала рішення суду від 30 вересня 2016 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Разом з тим,внести записи про поновлення або звільнення до трудової книжки позивача немає можливості в зв`язку з її відсутністю у відповідача.

На підставі викладеного відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

31 травня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 займав посаду генерального директора КП «Кременчукводоканал» з 27 грудня 2001 року до 23 листопада 2010 року.

Розпорядженням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради

від 23 листопада 2010 року на підставі заяви ОСОБА_1 останнього звільнено з посади генерального директора

КП «Кременчукодоканал» у зв`язку з переходом на виборну посаду згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 КЗпП України.

Розпорядженням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради

від 24 листопада 2010 року ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника міського голови як такого, що був затверджений на посаду міською радою та розпорядженням від 09 лютого 2015 року позивача звільнено з посади заступника міського голови за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України.

ОСОБА_1 21 квітня 2015 року прийнятий на посаду інженера управління КП «Кременчукводоканал», а з 26 травня 2015 року - на посаду радника генерального директора КП «Кременчукводоканал».

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01 липня 2016 року у справі № 537/2235/16-ц поновлено ОСОБА_1 з 26 лютого 2016 року на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» на тих же умовах, що були встановлені контрактом від 09 листопада 2007 року з генеральним директором

КП «Кременчукводоканал».

Відповідно до розпорядження міського голови міста Кременчука Полтавської області від 07 липня 2016 року, що прийняте на виконання рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01 липня 2016 року, поновлено ОСОБА_1 з 26 лютого

2016 року на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» на тих же умовах, що були встановлені контрактом від 09 листопада 2007 року з генеральним директором КП «Кременчукводоканал».

Розпорядженням міського голови міста Кременчука Полтавської області

від 07 липня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал» з 07 липня 2016 року у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року у справі № 537/3876/16-ц, яке

залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області

від 07 грудня 2016 року, скасовано розпорядження міського голови міста Кременчука Полтавської області від 07 липня 2016 року № 394-КВ про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора

КП «Кременчукводоканал» з 07 липня 2016 року, поновлено

ОСОБА_1 на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» на умовах, що були встановлені контрактом

від 09 листопада 2007 року з генеральним директором

КП «Кременчукводоканал». Стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період вимушеного прогулу з 11 липня 2016 року до 30 вересня 2016 року включно у розмірі 33 022,20 грн.

На виконання вказаного рішення суду міським головою міста Кременчука Полтавської області 05 травня 2017 року видано розпорядження № 158-КВ про поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора

КП «Кременчукводоканал».

Міським головою міста Кременчука 05 травня 2017 року винесено розпорядження, яким припинено трудовий договір у формі контракту

від 09 листопада 2007 року в редакції додаткової угоди від 03 листопада

2010 року з ОСОБА_1 , оскільки закінчилася дія трудового договору, та звільнено останнього з посади генерального директора

КП «Кременчукводоканал» відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Встановлено, що постановою Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 537/2235/16-ц скасовано рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа - міський голова міста Кременчука Полтавської області Малецький В. О., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі

№ 537/3876/16-ц рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 01 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, КП «Кременчукводоканал», міського голови міста Кременчука Полтавської області Малецького В. О. про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, поновлення на роботі, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Крім того, постановою Полтавського апеляційного суду від 13 лютого

2019 року у справі № 537/1107/17 заяву Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року задоволено, скасовано вказане рішення та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, міського голови міста Кременчука Полтавської області Малецького В. О. про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у незміненій частині, додаткове рішення та рішення апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, а також особливості порядку звільнення чи продовження дії контракту.

У статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Вирішуючи питання про припинення строкового трудового договору, у разі надання права працівнику ставити питання про його продовження, однак якщо працівник таке право не використав, трудові відносини між сторонами контракту припинилися і фактично не тривали на час закінчення дії строкового договору, власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган має підстави звільнити працівника у зв`язку з закінчення строку трудового договору.

Разом з тим, зібраними у справі доказами підтверджено та постановами Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 537/2235/16-ц та

від 05 вересня 2018 року у справі № 537/3876/16-ц встановлено, що строк дії спірного контракту з генеральним директором КП «Кременчукводоканал» ОСОБА_1 закінчився 31 грудня 2015 року та більше не продовжувався.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що трудові відносини між сторонами тривали до закінчення строку дії контракту, а поновлення ОСОБА_1 відбувалося на посаді судовими рішеннями. Отже, подальше звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал» є законним та правомірним.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про наявність правових підстав для солідарного стягнення з Кременчуцької міської ради Полтавської області та Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки судом апеляційної інстанції правильно встановлено про відсутність правових підстав для задоволення позову вцілому, тобто оскаржуваними розпорядженнями відповідача та його діями не порушено законних прав та інтересів позивача.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції у нескасованій частині та апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 грудня 2017 року у нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк