Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа №161/5720/18

провадження № 61-990св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2018 року у складі судді Пушкарчук В. П. та постанову Волинського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року у складі колегії суддів Здрилюк О. І., Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити їй у користування житлові кімнати №3 площею 17,1 кв.м. та №8 площею 12,6 кв.м. із лоджією №9 площею 2,6 кв.м., а відповідачу виділити у користування житлову кімнату №4 площею 9,2 кв.м. Допоміжні приміщення - коридори площею 6,2 кв. м та 3,5 кв. м позначені на плані №1 та №5, туалет №7 - 0,9 кв. м, ванну №6 - 2,4 кв. м, кухню №2 - 9,6 кв. м, лоджію №10 - 14,4 кв. м - залишити у спільному користуванні. Судові витрати покласти на відповідача.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником 5/6 частки квартири АДРЕСА_1 , а її син ОСОБА_2 , є власником 1/6 частки вказаної квартири на підставі права на спадщину за законом після смерті батька, виданого Другою Луцькою державною нотаріальною конторою 16 лютого 2016 року.

Спірна квартира на даний час перебуває у спільній частковій власності з відповідачем.

Згідно технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат житловою площею 38, 9 кв. м, у тому числі 1-а кімната 17,1 кв. м, 2-а кімната - 9,2 кв. м, 3-я кімната - 12,6 кв. м, кухні - 9,6 кв. м, вбиральні - 0,9 кв. м, ванної кімнати - 2,4 кв. м, коридорів площею 6,2 і 3,5 кв. м та лоджій площею 2,6 і 1, 4 кв. м. Загальною площа квартири - 65, 5 кв. м.

Сторони не дійшли згоди щодо користування житлом, тому позивач звернулась до суду з відповідним позовом про встановлення порядку користування квартирою.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року, позов задоволено.

Виділено ОСОБА_1 у користування: житлові кімнати №3 площею 17,1 кв. м та №8 площею 12,6 кв. м із лоджією №9 площею 2,6 кв. м відповідно плану квартири з технічного паспорта.

Виділено ОСОБА_2 у користування житлову кімнату №4 площею 9,2 кв.м відповідно плану квартири з технічного паспорта.

Допоміжні приміщення - коридори площею 6,2 та 3,5 кв. м позначені на плані №1 та №5, туалет 0,9 кв. м на плані №7, ванну - 2,4 кв. м на плані №6, кухню 9,6 кв. м на плані №2, лоджію - 1,4 кв. м на плані №10 - залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Додатковим рішенням суду від 20 вересня 2018 року стягнуто з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що поділ квартири по АДРЕСА_2 на ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами є неможливим. Сторони є співвласниками квартири і позивачу належить 5/6 часток, а відповідачу 1/6 частка цієї квартири. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Оскільки запропонований позивачем порядок користування квартирою відповідає інтересам обох її співвласників та не змінює розміру їх часток у праві власності на житло, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , як законний представник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що до участі у справі не залучено усіх осіб, зареєстрованих у спірній квартирі та які проживають у ній, а також службу у справах дітей Луцької міської ради. Вирішивши спір без залучення усіх осіб, які проживають у квартирі, суди фактично позбавили цих осіб, в тому числі малолітню дитину, користуватися квартирою, оскільки з ухвалених у справі судових рішень не вбачається, яким чином вони мають користуватися житлом. Судами не враховано фактичний порядок користування квартирою, який склався раніше за спільною згодою співвласників цього майна.

Судами не враховано, що встановлений порядок користування квартирою призведе до порушення прав малолітньої дитини на комфортне проживання у квартирі. Судами не враховано положення статті 47 ЖК УРСР щодо норми жилої площі на одну особу

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, позивач в особі представника, заперечує проти доводів заявника та просить залишити ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість.

Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надійшов.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У справі, що переглядається судами, установлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником 5/6 часток, а ОСОБА_2 належить на праві власності 1/6 частка цієї квартири.

Сторони зареєстровані і проживають у вказаній квартирі.

Відповідно до технічного паспорта спірна квартира складається із трьох кімнат житловою площею 38,9 кв. м (кімнати площами відповідно

17,1 кв. м, 9,2 кв. м та 12,6 кв. м), кухні - 9,6 кв. м, вбиральні - 0,9 кв. м, ванної кімнати - 2,4 кв. м, коридорів площею 6,2 кв. м і 3,5 кв. м та лоджій площею 2,6 кв. м і 1,4 кв. м. Загальна площа квартири - 65,5 кв. м.

Між сторонами, як співвласниками у праві спільної часткової власності, виник спір щодо порядку користування приміщеннями в квартирі.

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Виходячи із аналізу вказаних норм законодавства, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Установивши, що 5/6 часток у спірній квартирі належить позивачу, власником іншої - 1/6 частини є відповідач, між сторонами існує спір щодо користування цим майном і поділ квартири з виділенням вказаних часток в натурі є неможливим, суд апеляційної інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення між сторонами порядку користування квартирою за запропонованим позивачем варіантом, який відповідає інтересам обох її співвласників, враховує частки кожного власника у праві спільної часткової власності, відповідає цим часткам та їх не змінює.

Доводи касаційної скарги на неврахування судами інтересів малолітньої ОСОБА_4 є необгрунтованими, оскільки остання не є співвласником кватири, а її право користування квартирою є похідним від права власності частки її батька. Виділення у користування відповідачу однієї кімнати в квартирі та залишення у спільному користуванні усіх допоміжних приміщень є одночасно забезпеченням права користування цією кімнатою та іншими приміщеннями і малолітньої ОСОБА_4 .

Посилання заявника у касаційній скарзі на незалучення судом усіх зареєстрованих у квартирі осіб і розгляд справи за відсутності цих осіб не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують правильність висновків судів щодо вирішення спору про визначення порядку користування спільним майном саме між співвласниками квартири з урахуванням предмету спору. Крім того, законний представник малолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_3 реалізувала право на участь у розгляді даної справи в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи, який проводився в тому числі за поданою нею апеляційною скаргою.

Залучення органу опіки і піклування до участі у справі у якості третьої особи законом не вимагалося, оскільки спір, що вирішувався судом, виник і стосувався співвласників нерухомого майна, питання про права малолітньої ОСОБА_4 не вирішувалось.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановленого порядку користування квартирою з урахуванням розміру часток у власності кожного із співвласників. Вказані аргументи спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і обставин, зокрема щодо встановлення порушення прав малолітньої дитини відповідача, що не знайшло підтвердження і не було встановлено під час розгляду справи.

В силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , як законного представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська