Справа № 639/6307/19
Провадження № 2/639/1917/19
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Труханович В.В. за участю секретаря Лойко В.М.,

найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 639/6307/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд

ВСТАНОВИВ :

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернувся ОСОБА_1 та просив ухвалити рішення, на підставі якого визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що він зареєстрований та постійно проживає в гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також за вказаною адресою зареєстрована його колишня дружина, відповідач по справі ОСОБА_2 .

Відповідач за спірною адресою не проживає більше ніж три роки, її особисті речі в квартирі відсутні. З того часу ОСОБА_2 не сплачує комунальні послуги, житлом не цікавиться. Реєстрація відповідача носить формальний характер, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2019 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 21.11.2019 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, задоволено клопотання позивача про допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримав, дав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася, про причину не явки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач.

Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У судовому засіданні було встановлено, що згідно рішення профспілкового комітету ВАТ «Світло шахтаря» від 18 травня 2006 року, було переведено особливий рахунок з основного наймача ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю на її сина ОСОБА_6 , який проживає в кімнаті АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 . ( а.с. 9)

З довідки з місця проживання від 13.08.2019 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_4 гуртожиток) зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (колишня дружина), ОСОБА_7 (донька). ( а.с. 6)

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Конституція України закріпляє право громадян на житло як найважливіше соціально-економічне право.

При цьому, право на житло, як суб`єктивне право, тобто таке, що належить конкретній особі на конкретне жиле приміщення в будинку відповідного житлового фонду, виникає в силу передбачених у житловому законодавстві юридичних фактів і отримує свою конкретизацію та деталізацію у відповідних правовідносинах.

Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право громадян на житло передбачено ст. 1 ЖК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших осіб або прав державних і громадських організацій.

В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач є його колишньою дружиною. Вона хоча і зареєстрована у спірному житловому приміщенні, однак з 2016 року в ньому не проживає, ним не інтересується, комунальні послуги не сплачує. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Будь-яких перешкод щодо її проживання в квартирі не існує. Реєстрація відповідача за спірною адресою носить формальний характер.

Дані ствердження позивача об`єктивно підтверджуються актом про не проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації, складеного у присутності трьох свідків, в якому зафіксовано, що ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 фактично не проживає з 2016 року, особисті речі в кімнаті відсутні. ( а.с. 7)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердила суду, що вона як сусідка ОСОБА_1 приймала участь при складенні вищезазначеного акту, обставини які в ньому зафіксовані відповідають дійсності. Також свідок пояснила, що відповідач ОСОБА_2 дійсно за спірною адресою не проживає, вона вийшла заміж та переїхала проживати до іншого чоловіка. Будь-яких перешкод щодо проживання відповідача за спірною адресою не існує.

Свідок ОСОБА_4 , яка також є сусідкою, підтвердила суду факти щодо не проживання відповідача ОСОБА_2 за спірною адресою понад 4-5 років.

Оскільки правовий режим відповідної категорії гуртожитків згідно з Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР (висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладений в Аналізі судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

Відповідно ст.ст. 71,72 ЖК України, у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім`ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин понад шість місяців, а отже суд приходить до висновку про те, що вона втратила право користування житловим приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а отже підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідачів на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, ч.4 ст. 223, 259, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 1, 64, 71, 72 ЖК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятсот чотири АДРЕСА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , 1980 року народження, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 26.11.2019 року.

ОСОБА_8 В. В. Труханович