Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 409/25/16-ц

провадження № 61-26676св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Ігнатенка В. М., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - Ляпун Ірина Олександрівна,

відповідач-1 - ОСОБА_1 ,

відповідач-2 - ОСОБА_2 ,

представник відповідача-2 - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Коротенка Є. В., Назарової М. В., Авалян Н. М. від 11 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2008 року між акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 39 900,00 дол. США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, із кінцевим терміном повернення 22 липня 2015 року.

Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладений договір поруки № 218779, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за вказаним кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 28 квітня 2014 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами та пені становить 81 252,45 дол. США та 102 178,57 грн, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 0 у розмірі 81 252,45 дол. США та 102 178,57 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, а оскільки відповідно до закону та умов договору поруки відповідач ОСОБА_2 зобов`язалася нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником кредитних зобов`язань, стягнув солідарно з відповідачів на користь банку кредитну заборгованість у визначеному позивачем розмірі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року змінено, скасовано в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 0 в розмірі 81 252,45 дол. США та 102 178,57 грн, та витрат понесених позивачем зі сплати судового збору в розмірі 3 654 грн. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у квітні 2014 року кредитор використав право дострокового стягнення з позичальника та поручителя кредитної заборгованості, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання, а з позовом до поручителя звернувся лише в січні 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку, що в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) є підставою для визнання поруки припиненою.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції частині вирішення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що 13 травня 2014 року до Артемівського районного суду м. Луганська АТ «УкрСиббанк» направило позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 22 липня 2008 року № 0. 04 червня 2014 року Артемівським районним судом м. Луганська відкрито провадження в указаній справі. У зв'язку із введення на території м. Луганська антитерористичної операції (далі - АТО) вказана справа розглянута не була. За клопотанням ПАТ «УкрСиббанк» ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 січня 2016 року поновлено провадження в указаній справі. Тому, направивши 28 квітня 2014 року на адресу відповідачів вимогу про погашення кредитної заборгованості, а з позовом звернувшись у травні 2014 року, банк пред'явив вимогу до поручителя у межах шестимісячного строку, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, тому відсутні підстави вважати поруку ОСОБА_2 припиненою.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується в частині вирішення позову до позичальника ОСОБА_1 , то в цій частині не є предметом касаційного перегляду (частина перша статті 400 ЦПК України).

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У січні 2018 року до касаційного суду надійшли заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу, у яких, відповідач зазначила, що оскільки позичальник з 2008 року перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, то її порука за будь-яких обставин є припиненою незалежно від дати звернення банку до суду з указаним позовом у січні 2016 року, чи у квітні 2014 року. Посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі; витребувано цивільну справу № 409/25/16-ц з Білокуракинського районного суду Луганської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 22 липня 2008 року між АТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 39 900,00 дол. США зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, із кінцевим терміном повернення 22 липня 2015 року.

Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладений договір поруки № 218779, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за вказаним кредитним договором.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що позичальником ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором від 22 липня 2008 року № 0 належним чином не виконувалися, у зв`язку із чим станом на 28 квітня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 81 252,45 дол. США та 102 178,57 грн, яка складається із: 38 000,00 дол. США заборгованості за кредиту, 43 252,45 дол. США заборгованості за відсотками за кредитом та 102 178,57 грн пені.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що у законодавстві передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Установлено, що кінцевий строк повернення кредиту за договором від 22 липня 2008 року № 0 - 22 липня 2015 року.

У пункті 3.1.3. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості у порядку, визначеному розділом 6 цього договору.

Розділом 6 кредитного договору передбачено, що термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дня направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит.

Згідно з умовами кредитного договору та за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк 28 квітня 2014 року вих. № № 30-4/598, 30-4/599 банк направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, розрахованої станом на 28 квітня 2014 року, протягом десяти днів з дати отримання даної вимоги.

Тобто, у квітні 2014 року банк використав право дострокового погашення заборгованості, змінивши строк виконання основного зобов'язання у порядку, передбаченому розділом 6 кредитного договору.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходив із того, що оскільки у квітні 2014 року кредитор використав право дострокового стягнення з позичальника та поручителя кредитної заборгованості, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання, а з позовом до поручителя звернувся лише в січні 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), то порука ОСОБА_2 є припиненою.

У той же час, апеляційний суд не врахував, що за клопотанням ПАТ «УкрСиббанк» ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 січня 2016 року поновлено провадження в указаній справі. Мотивуючи обґрунтованість клопотання банку, суд в ухвалі зазначив, що банк пред`явив у квітні 2014 року зазначений позов до Артемівського районного суду м. Луганська, 04 червня 2014 року було відкрито провадження в указаній справі. У зв'язку із введенням на території м. Луганська АТО вказана справа розглянута не була, робота суду була припинена.

З указаної ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 січня 2016 року вбачається, що представником позивача до суду додані копія позовної заяви від 28 квітня 2014 року та додатки до неї. Позивач надав усі отримані ним процесуальні документи та повідомлення, отримані з Артемівського районного суду м. Луганська, за наявності яких суддя Білокуракинського районного суду Луганської області визнав за можливим поновити провадження в указаній справі та призначити її до судового розгляду.

Дійшовши висновку про припинення поруки, апеляційний суд зазначені докази, процесуальну ухвалу суду першої інстанції щодо поновлення провадження за позовом, пред`явленим у квітні 2014 року, не врахував, тому висновки апеляційного суду про припинення поруки, з огляду на пред`явлення вимоги кредитора у січні 2016 року після зміни строку виконання основного зобов`язання з 22 липня 2015 року на червень 2014 року, є передчасними.

Крім того, апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позичальник з 2008 року перестав здійснювати щомісячні платежі за основним зобов`язанням.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд наявності підстав для припинення поруки в частині щомісячних платежів не досліджував; не з`ясував, в якій частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів порука ОСОБА_2 припинилася, а в якій частині ні; не встановив, за який період та за якою сумою кредитної заборгованості остання несе солідарну відповідальність із позичальником.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом в частині вирішення позову до ОСОБА_2 не встановлені, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в цій частині не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев

В. М. Ігнатенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов