Справа № 185/7182/19
Провадження № 2/185/3720/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2019 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
у складі:головуючого судді Шаповалової І.С.,
за участі секретаря судових засідань Красуцького Б.В.,
розглянувши у приміщенні суду в м. Павлограді цивільну справу за позовом керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Павлоградської міської ради в особі Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Павлоградської міської ради» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину,-
В провадження Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Павлоградської міської ради в особі Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Павлоградської міської ради» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, яка обґрунтована наступним.
Крім того, відповідно до листів Павлоградської міської ради вих. №2177/0/2-19 від 01.07.2019 та КЗ «ПМЛ №4» ПМР» №1540 від 24.06.2019 з позовом до суду про стягнення витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 з відповідача ОСОБА_1 ні міська рада, ні лікарня не звертались.
Витрати закладу охорони здоров`я на лікування ОСОБА_2 до цього часу в добровільному порядку ОСОБА_1 не відшкодовані.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.02.2019 встановлено, що 16 серпня 2018 року о 15.00 годині Куценко ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 відпочивали та вживали спиртні напої.

В ході розмови між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник словесний конфлікт, під час якого між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбулася бійка, внаслідок якої ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Після зазначених подій ОСОБА_2 та ОСОБА_4 покинули вказане домоволодіння, а ОСОБА_1 залишився вдома.

16 серпня 2018 року о 19.15 годині Куценко В.В. подзвонив ОСОБА_2 та запропонував зустрітися та поспілкуватися з приводу конфлікту, який виник між останніми напередодні.

16 серпня 2018 року о 19.30 годині ОСОБА_2 разом із ОСОБА_4 , та іншими особами приїхали на автомобілі таксі під керуванням водія ОСОБА_5 до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_1

16 серпня 2018 року о 19.40 годині ОСОБА_1 побачивши, що до його будинку під`їхав автомобіль, розуміючи, що у вказаному автомобілі перебуває ОСОБА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, з метою реалізації свого злочинного наміру, а також з метою помститися за образи на свою адресу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв з собою ніж, вийшов з будинку, побачив на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_6 , утримуючи ніж в правій руці, підбіг до автомобіля, та відкривши дверці даного автомобіля зі сторони переднього пасажира, наніс два удари ножем ОСОБА_2 - в область живота та правого стегна.

Таким чином, своїми злочинними, умисними діями ОСОБА_1 заподіяв ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота та пошкодженням тонкого кишечнику та внутрішньочеревною кровотечею, які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, а також колото-різана рана правого стегна, яка відноситься до легких тілесних пошкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 вину у предявленому обвинуваченні визнав у повному обсязі.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року по кримінальному провадженню № 0001741 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з виконанням обов`язків, передбачених п.1,2, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 12.03.2019.

З отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий по вищевказаному кримінальному провадженню ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «ПМЛ №4» ПМР» з 16.08.2018 по 27.08.2018 - тобто 11 ліжко-днів та на його лікування витрачено 4 372, 50 грн. та на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні КЗ «ПМЛ №4» ПМР» з 16.08.2018 по 17.08.2018 тобто 1 ліжко-день, та на його лікування витрачено 950, 10 грн., що підтверджується листом КЗ «ПМЛ №4» ПМР» № 1540 від 24.06.2019, та доданими довідками про витрати на стаціонарне лікування.

Невідшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення призводить до ненадходження коштів до бюджету, що порушує економічні інтереси держави, що й стало підставою звернення до суду.

Відповідач відзиву (заперечень) на позовну заяву не надав. В судове засідання для розгляду справи не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач відбуває покарання, призначене йому Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року по кримінальному провадженню № 0001741 у вигляді п`яти років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з виконанням обов`язків, передбачених п.1,2, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. Відомостей про те, що на даний час ОСОБА_1 у суду не має.

На підставі положень ст.280, 281 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернувся до суду в інтересах держави в особі Павлоградської міської ради, , та комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Павлоградської міської ради», (надалі КЗ «ПМЛ №4» ПМР»).

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року по кримінальному провадженню № 0001741 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з виконанням обов`язків, передбачених п.1,2, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 12.03.2019.

З отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий по вищевказаному кримінальному провадженню ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «ПМЛ №4» ПМР» з 16.08.2018 по 27.08.2018 - тобто 11 ліжко-днів та на його лікування витрачено 4 372, 50 грн. та на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні КЗ «ПМЛ №4» ПМР» з 16.08.2018 по 17.08.2018 тобто 1 ліжко-день, та на його лікування витрачено 950, 10 грн., що підтверджується листом КЗ «ПМЛ №4» ПМР» № 1540 від 24.06.2019, та доданими довідками про витрати на стаціонарне лікування.

Оскільки, згідно п. 6 ст. 82 ЦПК України - Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07. 1995 року № 11 « Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» - Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного державного бюджету і їх використання, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 16.07.1993 року № 545. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодування в повному обсязі.

Відповідно до п.2, 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545 - сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

В свою чергу Павлоградською міською радою та КЗ «ПМЛ №4» ПМР» з моменту закінчення лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 , а саме з 17.08.2018 по теперішній час, жодних заходів, направлених на відшкодування витрат, понесених КЗ «ПМЛ №4» ПМР» на лікування потерпілого ОСОБА_2 від кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , не вжито, цивільний позов під час досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження №0001741 в Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області не заявлявся.

Крім того, відповідно до листів Павлоградської міської ради вих. №2177/0/2-19 від 01.07.2019 та КЗ «ПМЛ №4» ПМР» №1540 від 24.06.2019 з позовом до суду про стягнення витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 з відповідача ОСОБА_1 ні міська рада, ні лікарня не звертались.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Павлоградської міської ради» (р/р НОМЕР_1 в ДКСУ м. Київ, код за , МФО 820172)витрати на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , в сумі 5 322, 60 грн. (п`ять тисяч триста двадцять дві гривні шістдесят копійок).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн., 40 коп., виходячи із суми задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги за позовом керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Павлоградської міської ради в особі Комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Павлоградської міської ради» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , на користь комунального закладу «Павлоградська міська лікарня №4» Павлоградської міської ради» (р/р НОМЕР_1 в ДКСУ м. Київ, код за , МФО 820172)витрати на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , в сумі 5 322, 60 грн. (п`ять тисяч триста двадцять дві гривні шістдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ,судовий збір на користь держави в сумі 768 грн., 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

ОСОБА_7 І.С. Шаповалова