Постанова

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 307/842/15-ц

провадження № 61-23152св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Тячівська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 27 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Фазикош Г. В., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Тячівської міської ради про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням десятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 29 березня 2012 року № 889 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 »

ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 , на якій розташований самовільно збудований будинок.

У подальшому рішенням дванадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 26 червня 2012 року № 1079 «Про припинення права користування частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 по АДРЕСА_1» переглянуто право користування ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 , у зв`язку з його відмовою від наділу.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня

2014 року визнано недійсним та скасовано рішення дванадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 26 червня 2012 року № 1079 «Про припинення права користування частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 ». Задовольняючи вимоги про визнання недійсним зазначеного рішення органу місцевого самоврядування суд виходив з того, що заяву від 12 червня 2012 року про відмову від наділу земельної ділянки, на підставі якої Тячівська міська рада скасувала власне рішення від 29 березня 2012 року № 889 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_2 не подавав. Зазначені обставини підтверджено висновком експерта від 17 липня 2014 року № 1431, згідно якого заява від імені ОСОБА_2 про відмову від земельної ділянки від 12 червня 2012 року написана і підписана не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Посилаючись на те, що згідно з висновком експерта від 17 липня 2014 року

№ 1431, заява від імені ОСОБА_2 про надання земельної ділянки від 20 березня 2012 року також написана і підписана не ним, а іншою особою, преюдиційність зазначених обставин встановлено у рішенні Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року, що свідчить про порушення Тячівською міською радою визначеної статтею 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) процедури передачі відповідачеві у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 , позивач просив визнати недійсним рішення десятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 29 березня 2012 року № 889 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 квітня

2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним рішення десятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 29 березня 2012 року № 889 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 ».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюване рішення Тячівської міської ради є незаконним та підлягає скасуванню, з огляду на встановлені рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області

від 18 вересня 2014 року преюдиційні для даної справи обставини, зокрема, що рукописний текст заяви ОСОБА_2 до міського голови про надання у власність земельної ділянки від 20 березня 2012 року та підпис у ній виконані не відповідачем, а іншою особою.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 27 квітня 2017 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не врахував, що згідно з чинним законодавством правом на захист свого цивільного права наділена особа у разі його порушення, невизнання або оспорювання, тоді як при прийнятті оспорюваного рішення Тячівської міської ради права та інтереси ОСОБА_1 порушені не були. Рішення про надання у власність земельної ділянки іншим особам у подальшому були скасовані на підставі судових рішень, якими встановлено незаконність позбавлення права користування земельною ділянкою ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 27 квітня 2017 року та залишити в силі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні вимог про визнання недійсним оспорюваного рішення міської ради від 29 березня

2012 року № 889, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що спірна земельна ділянка ніколи не передавалася ОСОБА_2 , і ніколи не перебувала у його користуванні, її межі не визначалися, інформація щодо неї до Державного земельного кадастру не вносилася.

Висновок апеляційного суду про те, що оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування не порушуються його права є помилковим, оскільки суд не звернув увагу на те, що рішенням чотирнадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 10 вересня 2012 року № 1204 «Про надання земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , спірну земельну ділянку було надано у власність ОСОБА_4 (його дружині), яка за договором купівлі-продажу від 02 листопада 2012 року відчужила цю земельну ділянку йому.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

14 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніхінстанцій установлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням десятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 29 березня 2012 року № 889 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 » ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 , на якій розташований самовільно збудований будинок.

Рішенням дванадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради

від 26 червня 2012 року № 1079 «Про припинення права користування частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 по АДРЕСА_1» переглянуто право користування ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 , у зв`язку з його відмовою від наділу.

Рішенням чотирнадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради

від 10 вересня 2012 року № 1204 «Про надання земельної ділянки площею

0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 » передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею

0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 . 08 жовтня 2012 року Тячівською міською радою ОСОБА_4 видано державний акт серії ЯК

№ 647581 на земельну ділянку площею 0,10 га у АДРЕСА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державний актів за

№ 05088.

02 листопада 2012 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Чербаник Ф. М., зареєстрованого у реєстрі за № 1504, ОСОБА_4 відчужила ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня

2014 року визнано недійсним та скасовано рішення дванадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 26 червня 2012 року № 1079 «Про припинення права користування частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 ». Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції покладався на висновок експерта від 17 липня 2014 року № 1431, відповідно до якого рукописний текст заяви від імені ОСОБА_2 , адресованої міському голові про відмову від земельної ділянки від 12 червня 2012 року та підпис у ній, виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою. Зазначеним висновком також установлено, що рукописний текст заяви від імені ОСОБА_2 міському голові про надання земельної ділянки від 20 березня 2012 року та підпис у ній, виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня

2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10 вересня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2015 року, визнано протиправним та скасовано рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 10 вересня 2012 року № 1204 «Про надання земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 ». Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , серія ЯК № 647581 площею 0,10 га, виданий 08 жовтня 2012 року Тячівською міською радою та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів

№ 05088.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції обгрунтовано виходив з того, що спірна земельна ділянка не передавалася у власність позивачу, а її набуття у власність ОСОБА_4 на підставі скасованого у подальшому рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 10 вересня 2012 року № 1204 «Про надання земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 » не свідчить про порушення його прав чи законного інтересу, ураховуючи, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року встановлено преюдиційні для даної справи обставини того, що ОСОБА_1 був незаконно позбавлений права користування земельною ділянкою, яку він отримав за рішенням десятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради від 29 березня 2012 року № 889 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Ураховуючи, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області

від 15 квітня 2015 року визнано протиправним та скасовано рішення Тячівської міської ради від 10 вересня 2012 року № 1204 про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , яке ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10 вересня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2015 року залишено без змін, а відповідно апеляційна та касаційна скарги ОСОБА_1 на зазначене судове рішення відхилені, доводи заявника про порушення його права на спірну земельну ділянку не грунтуються на відповідній правовій підставі та обставинах справи, зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлених ним обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом перевірки та оцінки апеляційним судом, який їх обгрунтовано відхилив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну оцінку зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак