Справа № 548/521/19
Провадження №6/548/13/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2019 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Коновод О.В.

за участю секретаря судового засідання Вовк М.І.

за участю представника заявника - адвоката Гнідаш С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, в якій просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , застосованого ухвалою Хорольського районного суду Полтаської області від 06.08.2018 року по справі № 548/1140/18 ( провадження №6/548/31/18), посилаючись на те, що за поданням державного виконавця Хорольського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 18.06.2018 року, ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 06.08.2018 року у справі № 548/1140/18 ( провадження №6/548/31/18) було тимчасово обмежено заявника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань покладених виконавчим листом № 1627/52/12 виданого від 03 липня 2012 року .

Заявник вважає, що тимчасове обмеженя у праві виїзду за межі України застосоване щодо неї підлягає скасуванню, адже із матеріалів справи № 548/1140/18 державний виконавець Хорольського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області доказів про перетинання ОСОБА_1 державного кордону України чи обґрунтування наявності фактів умисного ухилення нею від виконання зобов`язань покладених на неї судом та фактів умисних дій направлених на перешкоджання здійсненню виконавчого провадження суду не надав.

Керуючись п.4 ст. 441 ЦПК України 06.08.2018 року Хорольський районний суд Полтавської області розглянув справу № 548/1140/18 ( провадження №6/548/31/18) без участі заявника.

Постановляючи ухвалу від 06.08.2018 року суд не мав змоги дослідити всі обставини пов`язані із виконанням виконавчого листа № 1627/52/12 виданого Семенівським районним судом Полтавської області 03.07.2012 року, які мають суттєве значення для вирішення справи.

Так, 14 травня 2012 року Семенівський районний суд Полтавської області ухвалив заочне рішенння № 1627/52/12 про стягнення заборгованості в розмірі 266061,12 грн . за кредитним договором № 54.2/АК- 00008.08.2 від 16 липня 2008 року солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід-банк».

03 липня 2012 року Семенівським районним судом було видано два виконавчих листи по справі № 1627/52/12 (провадження № 2/1627/73/12) .

На підставі одного із зазначених виконавчих листів від 03.07.2012 року по відношенню до заявника ОСОБА_1 , державним виконавцем, відділу Державної виконавчої служби Хорольського РУЮ Сальнік О.В. 01.08.2012 року та 14.01.2016 року були видані постанови про відкриття виконавчих проваджень № 33653342 та № 49790201 відповідно .

Заявник зазначила що від виконання своїх зобов`язань не ухилялася. Як тільки в 2017 році вона отримала роботу, відразу листом від 12.01.2017 року № 7 проце повідомила РВВДВС ГТУЮ у Полтавській області .Тільки за 2017 рік, згідно ВП № 49790201, заявником було перераховано 2750 грн.

До того ж 01 березня 2019 року заявник влаштувалась на роботу і про це повідомила РВВДВС ГТУЮ у Полтавській області . На підставі постави від 07.03.2019 року ОСОБА_1 перерахувала періодичний платіж у сумі 500 грн. про що свідчить квитанція № 11253 та має намір щомісяця здійснювати сплату зобов`язання покладеного на неї згідно виконавчого листа від 03 липня 2012 року по справі № 1627/52/12. Крім того, як заявнику стало відомо від ОСОБА_2 , згідно виконавчого провадження № 45583159, на виконання іншого( другого) виконавчого листа від 03.07.2012 року, з 2015 року ВДВС Броварського МУЮ здійснюються заходи направлені на оцінку та подальшу реалізацію заставного майна легкового автомобіля. Є очевидним, що тимчасове обмеження заявника у констутиційному праві на виїзд за межі України , ніяк не вплине на виконання солідарного зобов`язання покладеного на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно виконавчих листів від 03 липня 2012 року по справі № 1627/52/12.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Гнідаш С.О. підтримав заяву та прохав її задовольнити з підстав наведених у ній.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Хорольського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Сальнік О.В. заперечувала проти заяив та прохала у її задоволенні відмовити з підстав наведених у відзиві.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 не заперечував проти задоволення заяви.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, враховуючи пояснення учасників справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 06.08.2018 року було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань за виконавчим документом.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2012 року Семенівський районний суд Полтавської області ухвалив заочне рішенння № 1627/52/12 про стягнення заборгованості в розмірі 266061,12 грн . за кредитним договором № 54.2/АК- 00008.08.2 від 16 липня 2008 року солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід-банк».

03 липня 2012 року Семенівським районним судом було видано два виконавчих листи по справі № 1627/52/12 (провадження № 2/1627/73/12) . На підставі одного із зазначених виконавчих листів від 03.07.2012 року по відношенню до заянвика ОСОБА_1 , державним виконавцем, відділу Державної виконавчої служби Хорольського РУЮ Сальнік О.В. 01.08.2012 року та 14.01.2016 року були видані постанови про відкриття виконавчих проваджень № 33653342 та № 49790201 відповідно .

У матеріалах справи маються відомості про те, що боржником здійснювалось погашення заборгованості за виконавчим провадженням..

Із копії закордонного паспорта НОМЕР_2 громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що останні декілька років заявниця не перетинала кордон України.

Із заяви про скасування обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 вбачається, що вона прагне погасити заборгованість перед банком. Тобто, ОСОБА_1 ніяким чином не ухиляється від виконання зобов`язання, а навпаки активно бере участь у поверненні коштів банку. Доказів, які б давали підстави вважати, що вона має намір ухилитися від виконання рішення суду шляхом залишення території України, відсутні.

У матеріалах справи міститься відзив Хорольського РВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 19.03.2019 року, згідно якого просили відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 . Відзив обґрунтовано тим, що рішення суду ще не виконане.

Між тим, згідно до ч.5 ст.441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п.8).

Відповідно ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Утім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Відповідно до Нового словника української мови у 4-х томах 1998 року видавництва, вбачається, що в сучасній українській мові слово ухилення тлумачиться наступним чином: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання, говорити щось інше

Тобто, з погляду етимології словосполучення ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у ч.5ст.6 «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Одночасно це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 за 2017 рік, згідно ВП № 49790201 перераховано 2750 грн. , крім цього перерахувала періодичний платіж у сумі 500 грн. про що свідчить квитанція № 11253 та має намір щомісяця здійснювати сплату зобов`язання покладеного на неї згідно виконавчого листа від 03 липня 2012 року по справі № 1627/52/12.

Таким чином, суд вважає що заявниця ОСОБА_1 не ухиляється від виконання своїх зобов`язань, а навпаки прикладає зусилля до його виконання.

Статтею 10 Закону передбачено заходи примусового виконання рішень які є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно до положень ст.18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; (ч.3 ст.18):

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону N 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч.5 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Утім, як встановлено судом, боржник прагне погасити заборгованість перед банком. Тобто, ОСОБА_1 ніяким чином не ухиляється від виконання зобов`язання, а навпаки активно бере участь у поверненні коштів банку, тобто ухилення боржника не вбачається. У зв`язку з чим суд вважає що заява підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. ст.247, 258, 260, 353, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,- задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , застосованого ухвалою Хорольського районного суду Полтаської області від 06.08.2018 року по справі № 548/1140/18 ( провадження №6/548/31/18).

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Копію ухвали, після набрання нею законної сили, направити для виконання Хорольському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду складений 24.10.2019 року.

Суддя: О.В. Коновод