ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/99/18 Номер провадження 22-ц/814/164/19Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2018 року, постановлене суддею Ячало Ю.І. (повний текст виготовлено 28 вересня 2018 року),

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої майну джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в:

26 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 121180,12 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.01.2015 о 17.20 з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем Мерседес-Бенц Спрінтер (ДНЗ АО9298 ВА), що належить ОСОБА_4, внаслідок відриву заднього лівого колеса, яке зіткнулося з належним йому, позивачу, автомобілем ГАЗ-3302 (ДНЗ ВІ1654ВК), що рухався у зустрічному напрямку, та якому заподіяно механічних пошкоджень. Винуватість ОСОБА_2 у скоєнні ДТП встановлено постановою Закарпатського апеляційного суду від 24 листопада 2017 року при розгляді справи №308/1638/15-п. Вважає, що закриття провадження в адміністративній справі у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків, визначених ст.38 КУпАП, не звільняє відповідачів від цивільно-правової відповідальності.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 121180,12 грн., яку позивач просить солідарно стягнути з власника та водія джерела підвищеної небезпеки. Також вважає, що діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 50000,00 грн. Розмір моральної шкоди обгрунтовує тим, що пошкоджений автомобіль він використовував у своїй підприємницький діяльності, але через ДТП та тривалі судові процеси, повязані з цим, був вимушений її припинити.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 19.09.2018 частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 121180,12 грн. майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу марки ГАЗ 3302, державний номерний знак НОМЕР_1, та судові витрати в сумі 6211,80 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 майнової шкоди та про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що постановою судді Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2017 по справі №308/1638/15-п, яка набрала законної сили, встановлено недотримання ОСОБА_2 вимог п.п.2.3 а), 31.1.1 Правил дорожнього руху та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З урахуванням вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, наявність постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, є підставою для звільнення від доказування чи мали місце ці дії/бездіяльність (обставини ДТП) та чи вчинені вони цією особою (ОСОБА_2З.).

Розмір матеріальної шкоди підтверджений висновком експертного автотоварознавчого дослідження №020118 від 15.01.2018, який відповідачем не заперечується, та підлягає стягненню із ОСОБА_2, з вини якого сталася ДТП. Відповідно до ст.1187 ЦК України, відсутні підстави стягнення матеріальної шкоди з власника автомобіля ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами, а відповідач ОСОБА_4 прав позивача не порушувала.

Із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не погодився відповідач ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне зясування обставин, просить рішення районного суду скасувати в частині стягнення з нього майнової шкоди, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що районний суд при прийнятті оскаржуваного рішення залишив поза увагою відсутність у матеріалах справи доказів порушення ним Правил дорожнього руху, які б хоч опосередковано були причиною ДТП.

Доводить, що постанова Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2017 не містить висновку про його винуватість у вчиненні ДТП та заподіянні шкоди позивачу, а тому вважає відсутніми підстави для застосування ч.6 ст.82 ЦПК України.

Заперечує доведеність його вини у ДТП та у заподіянні шкоди позивачу.

Вважає, що суд першої інстанції в рамках цивільної справи перебрав на себе функції правосуддя, яке повинно здійснюватися в порядку іншого судочинства, та фактично визнав винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», вважає рішення суду першої інстанції невмотивованим, таким, що не містить оцінки доказів, наданих відповідачами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України).

За правилом ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладені норми цивільного процесуального права апеляційний суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне.

Судом установлено та не оспорюється сторонами, що 27.01.2015 о 17-20 год. на 261 кілометрі автодороги Київ-Харків-Довжанський сталася дорожньо-транспортна пригода за участі легкових автомобілів: «Mercedes-Benz», sprinter 315 CDI, д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням водія ОСОБА_2; ГАЗ 3302 АХУ-1 СПГ, д.н.з. НОМЕР_3, кузов Y8XG01010B0000761, що належить ОСОБА_3 і був під керуванням водія ОСОБА_6; сідельний тягач, Scania,R730, д.н.з. НОМЕР_4, напівпричіп SCHMITZ,SKO 24, д.н.з. НОМЕР_5, що належить ВКФ «Надежда», під керуванням водія ОСОБА_7, транспортні засоби отримали механічні ушкодження. /т.1 а.с.11/

В результаті вказаної дорожньо-транспортної події автомобіль ГАЗ 3302, державний номерний знак НОМЕР_3, отримав механічні пошкодження у вигляді розбитого переднього бампера, лівої передньої блок-фари, лобового скла, лівого дзеркала заднього виду, скла лівих дверей, сполеру вітрового, також деформовано ліве крило, ліву частину кабіни, будка автомобіля, рама./т.1 а.с.12/

Постановою судді Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2017 по справі №308/1638/15-п скасовано постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2016, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у звязку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 цього Кодексу. Постановою суду встановлено, що технічною причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди за викладених обставин стало недотримання водієм ОСОБА_2 вимог п.п.2.3 а) та 31.1.1 Правил дорожнього руху. /т.1 а.с.163-166/

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 020118 від 15.01.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля ГАЗ 3302, державний номерний знак НОМЕР_3, шо належить позивачу, становить 121180,12 грн./т.1 а.с.16-18/

Стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача майнову шкоду в розмірі 121180,12 грн., суд першої інстанції виходив з того, що порушення ОСОБА_2 пунктів 2.3 а) та 31.1.1. Правил дорожнього руху України призвело до ДТП, а наявність у його діях складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, встановлено постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2017 по справі №308/1638/15-а, та відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України не доказується при розгляді даної справи. ОСОБА_4 в належній спосіб та на законних підставах передала керування своїм транспортним засобом ОСОБА_2, винні дії якого і призвели до ДТП, а тому тільки у володільця водія транспортного засобу ОСОБА_2 виникають зобовязання перед позивачем щодо відшкодування завданої шкоди.

Вартість відновлювального ремонту позивача судом першої інстанції прийнята, як належним чином обґрунтована сума матеріальної шкоди, сторонами не заперечувалася та підлягає стягненню у повному обсязі з ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів у солідарному порядку моральної шкоди суд першої інстанції послався на недоведеність позивачем її розміру. Обставини тривалого судового процесу в межах справи №308/1638/15-аунормовані КУпАП та не є підставою для стягнення моральної шкоди, так само як і припинення позивачем підприємницької діяльності, що є його правом.

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду та довільного тлумачення норм права.

За змістом ч.1ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок порушення вимог п. 2.3 «Б» Правил дорожнього руху України відносно ОСОБА_2 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії АП1 №638117 від 27.01.2015. /т.1 а.с.88-92/ Стосовно інших учасників ДТП питання притягнення до адміністративної відповідальності не вирішувалося.

Обставини ДТП, що сталася 27.01.2015, були предметом судового дослідження в межах справи про адміністративне правопорушення №308/1638/15-а.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2017 по справі №308/1638/15-а скасовано постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.06.2016 щодо ОСОБА_2, а провадження у справі закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП строків, передбачених ст.38 цього Кодексу./т.1 а.с.13-15/

Мотивувальна частина указаної постанови містить висновки суду про те, що технічною причиною виникнення ДТП, яка мала місце 27.01.2015 з участю водія ОСОБА_2, стало недотримання ним вимог п.п.2.3 б) ПДР України, що є спорідненими із п.п.2.3 а) та 31.1.1 Правил дорожнього руху України. Така зміна обставин правопорушення не тягне за собою перекваліфікацію його діянь чи погіршення становища винного, а тому обставини, що виключали б провадження у справі з підстав відсутності події і складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП не підтверджені, протиправність дій ОСОБА_2 не спростована.

Відповідно до ч.6ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова дія постанови суду, яка вступила у законну силу 24.11.2017, поширюється на встановлені судом факти та правовідносини, а тому суд першої інстанції правомірно застосував ч.6ст.82 ЦПК України при оцінці доказів по справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності підстав для відшкодування шкоди через невірну оцінку постанови суду від 24.11.2017 та відсутність постанови суду, з якої би чітко вбачалася вина ОСОБА_2 у порушенні ПДР України, що стало причиною ДТП, не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не є реабілітуючою та беззаперечною підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Протиправність поведінки володільця водія транспортного засобу встановлена постановою суду від 24.11.2017 по справі №308/1638/15-а, і як умова цивільно-правової відповідальності, є цивільною протиправністю, оскільки порушує норму цивільного права щодо загальної заборони завдання шкоди майну фізичної особи.

Апеляційним судом також відхиляються доводи апеляційної скарги щодо перевищення повноважень судом першої інстанції при встановленні вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП при прийнятті оскаржуваного рішення, що порушує конституційний принцип невинуватості.

Доводи зводяться до довільного тлумачення на свою користь постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 24.11.2017 по справі №308/1638/15-а, якою встановлено наявність події та складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в протиправних діях відповідача, що є підставою цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду в межах оскаржуваного рішення.

Натомість, презумпція невинуватості, гарантована ст.62 Конституції України, діє у кримінальному праві, тоді як норми цивільного права, зокрема, ч.2 ст.1166 ЦК України, ч.5 ст.1187 ЦК України містять презумпцію вини заподіювача шкоди, який звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (в тому числі моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами висновки Апеляційного суду Закарпатської області, викладені у постанові від 24.11.2017 по справі №308/1638/15-а, не доведено наявності обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

Також апеляційним судом визнаються неспроможними та відхиляються доводи ОСОБА_2 щодо необґрунтованості оскаржуваного рішення та відсутності оцінки наданих ним доказів, що порушує вимоги Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та суперечить практиці Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» з таких підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст.265 ЦПК України, у тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ним доказів, норми права, які суд застосував та мотиви їх застосування.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги апеляційного суду, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задовольняння.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 .01.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

ОСОБА_8