Єдиний унікальний номер 243/8512/15-ц Номер провадження 22-ц/804/2475/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Сидоренко І.О. в місті Слов`янську Донецької області (повне судове рішення складено 22 липня 2019 року), в справі номер 243/8512/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2015 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є його батьком. Позивач навчається в Інституті інтелектуальної власності Національного університету «Одеська юридична академія» в м. Києві та потребує матеріальної допомоги з боку батька.

Тому просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання в розмірі ? частини всіх видів його доходів до закінчення навчання.

28 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено, про що ухвалено заочне рішення Слов`янським міськрайонним судом Донецької області.

22 лютого 2019 року заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, про що постановлено ухвалу.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто аліменти на час навчання з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 28 серпня 2015 року і до припинення ОСОБА_2 навчання в учбовому закладі, тобто до 31 грудня 2019 року, але не більш ніж до двадцяти трьох років.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову є незаконним, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції при винесені рішення нехтував правовою позицією, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №583/664/17, а також вимогами Сімейного Кодексу України.

Зазначив, що він є пенсіонером та не має можливості утримувати повнолітнього сина. З липня 2014 року, крім пенсії, розмір якої є мінімальним, він не має додаткового доходу.

Проте, матір позивача - ОСОБА_3 має дохід, якій дає можливість утримувати себе і сина.

Суд не звернув уваги на те, що в листі Київського інституту інтелектуальної власності та права зазначено, що ОСОБА_2 за період з вересня 2014 року по червень 2018 рік навчався в зазначеному учбовому закладі на денній формі навчання за державним замовленням, тобто витрат по оплаті за навчання позивач не мав.

Крім того, з 30.06.2018 року по 01.09.2018 року ОСОБА_2 не навчався, закінчивши навчальний заклад за освітнім рівнем «бакалавр».

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Пунктом 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 батьком повивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є відповідач - ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_3 (а.с. 10).

Відповідно до довідки Інституту інтелектуальної власності Національного університету «Одеська юридична академія» в м. Києві №098-01 від 4 березня 2015 року ОСОБА_2 є студентом цього інституту за спеціальністю 6.03040101 «Правознавство» освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2014 року по 01.07.2018 року.

З довідки про доходи ОСОБА_2 від 12 квітня 2019 року №315 вбачається, що з вересня 2014 року по січень 2015 року включно він отримував стипендію в навчальному закладі в розмірі 730,00 грн щомісячно, з лютого 2015 року позивач стипендію не отримує (а.с. 135).

З довідок про доходи пенсіонера ОСОБА_1 вбачається, що він перебуває на обліку в Головному управління ПФУ в Донецькій області і отримує пенсію за вислугу років, яка становить: за 2015 рік - 17315,12 грн, за 2016 рік - 15020,88 грн, за 2017 рік - 15922,96 грн, з січня 2018 по травень 2018 року - 15674,05 грн (а.с. 73, 74, 75, 76).

Відповідно до розрахунку Головного управління ПФУ Донецької області відповідачу ОСОБА_1 проведена доплата до пенсії за період з січня 2016 року по березень 2018 року в розмірі 49340,03 грн (а.с. 102).

З довідки ДП «Іформаційно-ресурний центр» №214/12.07 від 12.07.2015 року видно, що ОСОБА_3 отримала заробітну плату за період з лютого 2015 року по липень 2015 року включно в розмірі 62649,46 грн (а.с. 9).

Згідно листа Київського інституту інтелектуальної власності та права ОСОБА_2 01.09.2014 року зарахований на 1 курс денної форми навчання освітнього рівня «Бакалавр» за державним замовлення, 30.06.2018 року відрахований з числа студентів у зв`язку із закінченням навчання, 01.09.2018 року зарахований на 1 курс денної форми навчання освітнього рівня «Магістр» за державним замовленням, де продовжує навчатись на теперішній час (а.с. 134).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки дохід ОСОБА_1 є незначним, тому з нього на користь позивача мають бути стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 28 серпня 2015 року і до припинення ОСОБА_2 навчання в учбовому закладі, тобто до 31 грудня 2019 року, але не більш ніж до двадцяти трьох років.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Частинами 1 та 3 статті 199 СК України встановлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 2 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 . Позивач є студентом Інституту інтелектуальної власності Національного університету «Одеська юридична академія» за спеціальністю 6.03040101 «Правознавство» освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2014 року по 1 липня 2018 року. З лютого 2015 року стипендію не отримує.

Відповідач ОСОБА_1 з 2015 року по теперішній час отримує пенсію з січня 2015 року в розмірі 1251,74 грн щомісячно, з січня 2016 року - 3134,82 грн.

Отже, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що син відповідача, який навчається у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо розміру аліментів та можливості відповідача їх сплачувати, апеляційний суд зазначає наступне.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не враховано відсутності у нього можливості надавати сину матеріальну допомогу, не дають підстав для скасування судового рішення суду в частині визначення розміру аліментів, оскільки не мають належного підтвердження та зводяться до переоцінки доказів, такі доводи були предметом розгляду суду першої інстанцій і не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, висновки суду першої інстанцій в частині визначення розміру аліментів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що довід апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_2 після закінчення одного навчального закладу за освітнім рівнем «бакалавр», з 01.09.2018 року продовжив навчання на 1 курсі денної форми освітнього рівня «магістр» заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Згідно з принципу диспозитивності цивільного судочинства визначеного в частинах 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень статтями 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з частиною 2 статті 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів 28 серпня 2015 року.

На час звернення з цим позовом ОСОБА_2 навчався в Інституті інтелектуальної власності Національного університету «Одеська юридична академія» в місті Києві за спеціальністю «Правознавство» освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» денної форми навчання. Терміном навчання з 01.09.2014 року по 01.07.2018 року (а.с. 8).

Враховуючи, що на час звернення з даним позовом до суду позивач навчався на денній формі навчання освітньо-кваліфікаційному рівні «бакалавр» до 01.07.2018 року, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені судового рішення вийшов за межі позовних вимог в частині визначення періоду сплати аліментів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій в цій частині підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що, оскільки позивач ОСОБА_2 продовжує навчання, тому він не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів за інший період навчання.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2019 року в частині спору про стягнення аліментів за період навчання з 28 серпня 2015 року до 31 грудня 2019 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на час навчання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 28 серпня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно, але не більш ніж до двадцяти трьох років.

В іншій частині рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року.

Суддя: