21.11.2019 Справа № 756/4421/19
Справа ун. № 756/4421/19
пр.№2/756/3859/19
У Х В А Л А

21 листопада 2019 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Луценко О.М.,

при секретарі: Пляса Б.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів « Мінський» про визнання недійсним рішення загальних зборів, -

В С Т А Н О В И В

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом ,який мотивований тим, що йому на праві власності належить нерухоме майно (гараж), який знаходиться на території Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський», а він є членом цього автокооперативу.

Вказував, що йому стало відомо, що 31.03.2016 року рішенням загальних зборів членів автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський» було прийнято рішення щодо діяльності автокооперативу. Проте, всупереч положенням статуту автокооперативу його як члена кооперативу не було повідомлено належним чином про місце, дату та час проведення загальних зборів, що відбулися 31 березня 2016 року, рівно як і не було повідомлено про порядок денний цих зборів. Як йому відомо більшість членів кооперативу також не повідомлялися належним чином про проведення загальних зборів 31.03.2016 року ні в засобах масової інформації, ні особисто. Вважає, що загальні збори членів Автокооперативу 31.03.2016 року не були повноважними приймати буд-які рішення, адже присутніх на даному засіданні членів кооперативу було менше 50% від загальної кількості і недостатньо для формування кворуму.

Він звертався із письмовим запитом до керівництва Автокооперативу про надання інформаії щодо способу сповіщення членів про проведення загальних зборів 31.03.2016року, проте жодної відповіді не отримав. У зв`язку з наведеним, просив визнати недійсним рішення загальних зборів членів Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський» від 31.03.2016року.

Представник відповідача в судовому засіданні надав клопотання про закриття провадження, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст.125), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим ст.20 Господарського процесуального кодексу України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.

За змістом положень ст.167 ГПК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу ст.63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (ст.93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (ст.94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами ст.ст.83,85,86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень ст.ст.2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (ст.ст.2,23 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Тобто, Автокооператив по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський`є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність.

За змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями ст.12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

З урахуванням наведеного, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

З огляду на оскарження позивачем як членом Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський`рішення загальних зборів цього кооперативу, що у свою чергу свідчить про наявність корпоративного спору, тобто спору щодо участі позивача в управлінні кооперативом, то такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 759/11487/16-цза позовом фізичної особи до кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів про визнання недійсними рішень кооперативу, де Велика Палата вказала, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, щодо участі в органах управління юридичної особи у вигляді гаражного кооперативу є господарсько-правовими, а суди першої й апеляційної інстанції розглянули справу у порядку цивільного судочинства помилково і неправильно визначили юрисдикційність спору, який виник між сторонами у справі.

Аналогічні правові висновки щодо підвідомчості господарським сдам спорів між кооперативом та його учасником щодо оспорення останнім рішень викладені у цілому ряді постанов Великої Палати Верховного Суду, зокрема: від 27 лютого 2019 року у справі № 738/1772/17, від 24 квітня 2019 року № 509/577/18, від 09 квітня 2019 року № 916/1295/18 та від 29 травня 2019 року № 592/2083/15-ц.

Отже, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 255 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів « Мінський» про визнання недійсним рішення загальних зборів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів після отримання копії ухвали стороною, яка не була присутня при його оголошені.

Суддя: О.М. Луценко