Провадження № 22-ц/812/72/19
Категорія 59 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

11 січня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

- представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене головуючим суддею Гуденко О.А., в приміщені цього ж суду 29 жовтня 2018 року, повний текст рішення суду складено 01 листопада 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Миколаївський ОВК) про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Миколаївського ОВК, який обґрунтовував наступним.

З 1995 року по 2005 рік він проходив службу на офіцерських посадах у Збройних Силах України. З 19 вересня 1995 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , як особа, яка має право на позачергове отримання житла складом сім`ї одна особа.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 06 жовтня 2005 року № 418 позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом 63, підпункт г (у зв`язку зі скороченням штатів) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України з залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду МО України.
Листом Миколаївського ОВК від 17 березня 2011 року позивачу відмовлено у постановці на квартирний облік осіб потребуючих поліпшення житлових умов через порушення процедури переводу та перебування на квартирному обліку згідно абзацу 2 пункту 37 наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20.
Не погоджуючись з такою відмовою, та посилаючись на її безпідставність, уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просив визнати дії Миколаївського ОВК щодо відмови в зарахуванні на квартирний облік незаконними; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути на житловій комісії питання щодо зарахування його на квартирний облік (облік військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов) з часу першого зарахування на квартирний облік з 19 вересня 1995 року і зарахувати його на квартирний облік з 19 вересня 1995 року.
У відзиві на позовну заяву Миколаївський ОВК заперечував проти задоволення позову через порушення позивачем процедури перебування на квартирному обліку.

-2-
Зазначав, що ОСОБА_1 , маючи намір після звільнення з військової служби повернутися на постійне місце проживання в м. Миколаїв з м. Одеса, не скористався своїм правом перед звільненням зі служби звернутися до командира військової частини із рапортом про бажання перебування на квартирному обліку після звільнення в м. Миколаєві. Окрім цього, з вказаного часу сплив строк звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано дії Миколаївського ОВК щодо відмови позивачу в зарахуванні на квартирний облік незаконними.

Зобов`язано Миколаївський ОВК розглянути на житловій комісії питання щодо зарахування позивача на квартирний облік (облік військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов) з часу першого зарахування позивача на квартирний облік з 19 вересня 1995 року і зарахувати його на квартирний облік з цієї дати. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не порушено процедуру переводу та перебування на квартирному обліку згідно абзацу 2 пункту 37 наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 та не пропущена позовна давність.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Миколаївський ОВК подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, виклавши в апеляційній скарзі аналогічні з відзивом обставини, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, невідповідність її вимогам ст. 356 ЦПК України, та законність ухваленого рішення судом першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, його представника , представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що з 1995 року по 2005 рік ОСОБА_1 проходив службу на офіцерських посадах у Збройних Силах України.

З 19 вересня 1995 року позивач перебував на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , як особа, яка має право на позачергове отримання житла складом сім`ї одна особа.

Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 06 жовтня 2005 року № 418 позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом 63, підпункт г (у зв`язку зі скороченням штатів) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України з залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду МО України (Директива МОУ від 24 січня 2004 року № Д-1) (а.с.18).

На підставі цього наказу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 , з 12 листопада 2005 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік в Заводський РВК м. Миколаєва (а.с.19). Відповідно до довідок квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеса від 08 лютого 2006 року № 172 та командира військової частини НОМЕР_1 від 31 серпня 2005 року № 25/3/428, капітан 3 рангу ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у ВЧ НОМЕР_1 з 19 вересня 1995 року і за час проходження служби житлом не забезпечувався (а.с 16-17).

-3-

Листом відповіддю Миколаївського ОВК від 17 березня 2011 року позивачу відмовлено у постановці на квартирний облік осіб потребуючих поліпшення житлових умов через порушення процедури переводу та перебування на квартирному обліку згідно абзацу 2 пункту 37 наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20.

Відповідно до повідомлення на запит апеляційного суду КЕВ м. Одеса від 26 грудня 2018 року № 6009 ОСОБА_1 в узагальнених списках військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби Одеського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов не перебуває, в КЕВ м. Одеса відсутні відомості та документи про проходження ним військової служби, дійсну потребу в поліпшенні житлових умов, реєстрацію, склад родини та забезпечення житлом.

Пунктом 37 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1995 року за № 43/579 (діючого на час звільнення у запас ОСОБА_1 ) (далі Положення) визначено, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування - військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла.

Якщо такий військовослужбовець обирає для проживання після звільнення з військової служби, з урахуванням існуючого порядку прописки, інший населений пункт, відповідний командир військової частини, за проханням військовослужбовця за 3 роки до звільнення у запас або у відставку за віком, подає до військового комісаріату і квартирно-експлуатаційної частини району необхідні документи для зарахування військовослужбовця на квартирний облік, на якому він перебуває до одержання житла. На підставі повідомлення КЕЧ району про зарахування такого військовослужбовця до черги на отримання житла у військовому комісаріаті він знімається з квартирного обліку за останнім місцем служби. Він також може скористатися правом отримати житло після звільнення з військової служби від виконавчих комітетів місцевих Рад народних депутатів відповідно до чинного законодавства.

Встановивши, що ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас у зв`язку зі скороченням штатів з реформуванням Збройних Сил України, про що позивач за 3 роки до звільнення не міг знати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова відповідача у вирішенні житловою комісією питання позивача у постановці його на облік осіб потребуючих поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_4 через порушення процедури переводу та перебування на квартирному обліку згідно абз. 2 п. 37 Положення не відповідає зазначеним приписам Положення та є незаконною. У зв`язку з тим, суд вірно зобов`язав Миколаївський ОВК розглянути на житловій комісії питання щодо зарахування позивача на квартирний облік з часу зарахування позивача на квартирний облік. Тому рішення в цій частині на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

При цьому, доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності не заслуговують на увагу. Відповідно ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, перебіг строку позовної давності починається не з часу, коли позивача звільнено у запас, а з часу, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, бо саме по собі звільнення у запас не є свідченням порушення житлових прав позивача.

Як вказував позивач, про порушення свого права йому стало відомо у березні 2011 року після звернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 та отримання від відповідача відповіді про відмову у постановці на квартирний облік, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся у 2013 році, тобто в межах строку позовної давності, що вірно констатував суд першої інстанції.

-4-

Інших доказів, які б спростовували вказані обставини, матеріали справи не містять.

Більш того, згідно з пунктами 3.2 - 3.13. «Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень» зі змінами та доповненнями, затвердженими наказом Міноборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 (діючої на момент звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (далі Інструкція), військовослужбовці беруться (поновлюються) на квартирний облік за рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. За змістом наказу Міноборони України від 31 липня 2018 року № 380 «Про затвердження інструкції з організації забезпечення військовослужбовців збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (діючого на час вирішення спору судом першої інстанції) обов`язок щодо належного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, перевірка житлових умов та прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань, а також ведення діловодства та зберігання документації з цих питань покладається на житлові комісії.

Отже, результати розгляду житлових питань військовослужбовців після їх перевірки оформлюються рішеннями житлової комісії.

Дані про те, що за заявою ОСОБА_1 з питань постановки його на квартирний облік від 17 лютого 2011 року було винесено рішення житловою комісією матеріали справи не містять. Не містить посилань про винесення такого рішення житловою комісією і лист- відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 березня 2011 року.

За таких обставин, на думку колегії суддів, процедуру вирішення житлового питання за заявою ОСОБА_1 відповідно до приписів п.п. 3.2 - 3.13. Інструкції відповідачем не було дотримано та рішення житловою комісією з цього питання не винесено.

У зв`язку з тим, з огляду на вищевикладені обставини, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для покладення на житлову комісію відповідача обов`язку зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік з 19 вересня 1995 року, є передчасним.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання зарахування його на квартирний облік з 19 вересня 1995 року підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання зарахування на квартирний облік з 19 вересня 1995 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року.