Справа № 195/1525/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
22.11.2019 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Музичук В.В.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( прож. за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на земельну ділянку,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.
Як власник зазначеного нерухомого майна, позивач вирішив реалізувати своє право щодо розпорядження ним та продати домоволодіння. Проте тільки зараз з`ясувалося, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, на праві власності належить ОСОБА_2 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 080614. Згідно змісту зазначеного Державного акта земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передана для присадибної ділянки в розмірі 0,14 га та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування.
Присадибна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку перебуває в його користуванні, що підтверджується зазначеною довідкою за № 381 від 18.04.2019 року виданою виконкомом Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.
ОСОБА_2 вибула з зазначеного житлового будинку, і її фактичне місце проживання на сьогоднішній день позивачу невідоме, тому в позасудовому порядку позивач не може вирішити питання щодо оформлення передачі йому у власність зазначеної земельної ділянки.
Відповідно позивач обмежений у здійсненні права власності на вказаний житловий будинок, оскільки земельною ділянкою, на якій він розміщений, формально володіє відповідач.
За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в.т.ч. шляхом опублікування оголошення про її виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала.
Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини.
Судом встановлено, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, на праві власності належить ОСОБА_2 , що підтверджується доданим до матеріалів справи Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 080614 (копія). Згідно змісту зазначеного Державного акта земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передана для присадибної ділянки в розмірі 0,14 га та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування.
Вказана присадибна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку перебуває в користуванні позивача з листопада 2006 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою за № 381 від 18.04.2019 року виданою виконкомом Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, та актом про фактичне місце проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 від 12.04.2019.
ОСОБА_2 вибула з зазначеного житлового будинку, і її фактичне місце проживання на сьогоднішній день позивачу невідоме, тому в позасудовому порядку позивач дійсно не може вирішити питання щодо оформлення передачі йому у власність зазначеної земельної ділянки.
Відповідно позивач обмежений у здійсненні права власності на вказаний житловий будинок, оскільки земельною ділянкою, на якій він розміщений, формально володіє відповідач.
За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
Аналогічне положення закріплене статтею 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Як вбачається з матеріалів справи позивач користується зазначеною земельною ділянкою як власник домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.
У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні».
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно висновку ТОВ «Грандторгстрой», про вартість об`єкта оцінки, оціночна вартість земельної ділянки станом на 17.09.2019 року становить 2100,00 грн.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач просить судовий збір зарахувати до держави, звільнивши відповідача від сплати судового збору на його користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4,9, 83, 229, 235, ч.2 ст. 247, 258, 259, 265, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 321, 377,392 ЦК України, ст. ст. 120, 125 ЗК України, суд
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( прож. за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку переданої для присадибної ділянки, площею 0,14 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належала на праві власності ОСОБА_2 , на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 080614, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 240/299.
Сплачений у даній справі ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн. залишити в дохід держави звільнивши від відшкодування таких витрат ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.
Суддя: Л. А. Кондус