РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/12185/15-ц

Провадження № 2/638/775/19

13.11.2019 р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування збитків,-

встановив:

22.07.2015 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування збитків, який в подальшому було уточнено. Свої позовні вимоги, ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що 04.11.2014 року о 19-10 год. у Дзержинському районі в м. Харкові на відрізку пр. Леніна (Науки) між перехрестям з вул. Мінською та вул. О. Яроша (по смузі одностороннього руху) відбулася дорожньо-транспортна пригода (у розумінні п. 1.12 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») за участю автомобіля Mitsubishi Carisma д.н.з. НОМЕР_1 - власник ОСОБА_1 та Honda Accord д.н.з. НОМЕР_2 власник ОСОБА_2 , що є страховим випадком у розумінні ст. 6 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Водій автомобіля Honda Accord відразу визнала себе винною, того ж дня після скоєння ДТП, обидва водії повідомили свої страхові компанії. І склали на місці ДТП Повідомлення (додаток) про ДТП. 14.11.2014 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» із заявою щодо виплати страхового відшкодування на свій рахунок в установі банку. 16.02.2015 року позивач отримала від ПАТ «ХМСК» лист за №21 від 11.02.2015 року з відмовою у здійсненні страхового відшкодування у повному обсязі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.08.2015 року провадження по справі відкрито, призначено попереднє судове засідання.

Представником відповідача 23.10.2015 р. подано заперечення на позовну заяву.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.12.2015 року призначено судову авто-товарознавчу експертизу.

05.05.2017 року Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відновлено провадження по справі.

05.07.2017 року позивачем подано уточнену позовну заяву.

28.09.2017 року позивач подала уточнений позов.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.12.2017 року, головуючим по справі обрано суддю Лазюк С.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2018 року, головуючим по справі обрано суддю Подус Г.С.

16.10.2018 року представником позивача подано заяву про зміну розміру позовних вимог.

13.12.2018 року представником відповідача подано відзив на уточнену позовну заяву. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні уточненої позовної заяви, з огляду на те, що у страховика виник сумнів стосовно правдивості механізму ДТП, що сталося 04.11.2014 року. Вважають, що водії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є друзями між собою, а тому ДТП не було випадковістю. Також представник відповідача підтверджує свій сумнів тим, що протокол (європротокол) було складено в приміщенні страхової компанії, а не на місці вчинення ДТП, що на його думку є порушенням ст. 33.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також п. 5 Інструкції щодо заповнення повідомлення про Дорожньо-транспортну пригоду. Окрім того, представник відповідача посилається на невідповідності в повідомленні про пошкодження ОСОБА_4 її транспортного засобу з виявленими пошкодженнями при огляді працівниками страхової компанії.

В судове засідання представник позивача з`явився заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

04.11.2014 року о 19.10 годині в м. Харків на пр.. Науки, між перехрестям вул. Мінськох та вул. Отакара Яроша відбулося ДТП за участю автомобіля марки Mitsubishi Carisma д.н.з. НОМЕР_1 - під керуванням ОСОБА_3 та Honda Accord д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Власником автомобіля Mitsubishi Carisma д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію та копією свідоцтва про шлюб. (т. 1 а.с. 5,6)

Відповідно до Полісу №АС/8678586 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mitsubishi Carisma д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 застрахована в ПАТ «УСК ГАРАНТ АВТО».(т.1 а.с. 8)

Відповідно до Полісу №АС/8374137 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Honda Accord д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія». (т. 1 а.с. 7), що сторонами не заперечувалось.

Водій автомобіля Honda Accord д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ДТП визнала на місці, і сторони склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 04.11.2014 року (євро протокол). (т. 1 а.с. 11)

14.11.2014 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» з заявою про страховий випадок.

Листом від 11.02.2015 року ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» відмовила у виплат страхового відшкодування з огляду на порушення водіями порядку складання євро протоколу.

Відповідно до заперечень відповідача поданих 23.10.2015 року, сумнів у страховика виник стосовно правдивості механізму ДТП підтверджується роздруківкою з соціальної мережі «Вконтакте», де зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є друзями, що на думку відповідача дає підстави вважати дії учасників ДТП не порядними та такими, які містять склад злочину.

Суд, не погоджується з такими висновками, з огляду на те, що факт приятельських відносин між водіями жодним чином не свідчить про упередженість чи про наявність складу злочину в їх діях. Також звертає увагу, що у разі якщо відповідач вважає, що відносно нього вчинено кримінальне правопорушення, він має право звернутися за захистом своїх порушених прав у порядку передбаченому КПК України.

Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Європротокол може заповнюватися як в паперовому вигляді, на спеціальному бланку, так і в електронній формі, з використанням системи «Електронний Європротокол».

Таким чином, європротокол - це спрощена форма оформлення ДТП його учасниками без виклику патрульної поліції.

Судом встановлено, та не заперечувалось позивачем та ОСОБА_4 , що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погодили між собою зазначену обставину, патрульну поліцію не викликали, самостійно заповнили бланк європротоколу.

Таким чином, ОСОБА_4 на місці ДТП свою вину визнала, сторони мали діючі страхові поліси цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, травмованих при дорожньо-транспортній пригоді не було, в зв`язку з чим працівники патрульної поліції на місце ДТП сторонами не викликалися, і на місці ДТП ними було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Стосовно факту, що євро протокол складено не на місці ДТП, а як стверджує відповідач в приміщенні ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», суд зазначає наступне.

Водії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 європротокол заповнили на місці ДТП, підстав, які б могли підтвердити, що даний протокол було заповнено не на місці а в приміщенні страхової компанії, окрім суперечливих показань свідків не має.

В судовому засіданні Свідок ОСОБА_7 вказав, що в 2014 році він працював юрисконсультом в страховій компанії ( відповідача), після ДТП що сталось 04.11.2014 року до страхової звернулися ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та її чоловік. Виявилося, що вони не склали європротокол, у зв`язку з чим виник конфлікт, вони складали європротокол в приміщенні страхової компанії.

Свідок ОСОБА_8 , який був відвідувачем у страховій компанії 05.11.2014 року, пояснив суду, що люди, які звернулися до страхової компанії, заповнювали європротокол прям в офісі страхової компанії. Першочергово протокол не був заповненим чи можливо був частково заповненим. І він впевнений, що ці особи заповняли саме бланк європротокола, після чого і почався конфлікт.

Суд критично відноситься до показань свідків, з огляду на те, що в них містяться суперечності, ОСОБА_7 вказав, що конфлікт між ним та водіями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник через те, що вони не склали європротокол, тобто при ньому вони його не складали і він у них був відсутній, що і стало підставою конфлікта. А свідок ОСОБА_8 вказує, що конфлікт виник після того, як водії ОСОБА_4 та ОСОБА_3 склали європротокол (заповнили його бланк), тобто конфлікт був з інших підстав, а саме через те, що вони заповнювали протокол в приміщенні страхової компанії.

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 36.1 ст. 36 вказаного Закону, Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18), відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-2587 цс 15 від 23 грудня 2015 року.

На підставі статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно статті 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до частини 35.1 статті 35 цього Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (а у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБ України) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди та її розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року № 6-183цс14, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Також судом встановлено, що відповідно до Висновку судової автотоварознавчої експертизи №7619 від 20.03.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Carisma 1.6 І» д.н.з. НОМЕР_1 по цінам дійсним на момент ДТП (04.11.2014) складає 18634,73 грн. (т. 1 а.с. 179-185)

Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю застрахованого транспортного засобу, винним у ДТП себе визнала ОСОБА_4 , водій автомобіля Honda Accord д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого складено Європротокол, а даний випадок є страховим, тому у ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» виникло зобов`язання сплатити позивачеві страхове відшкодування, передбачене умовами полісу АС/8374137, у зв`язку з чим стягує зі страховика на користь позивача матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, за у розмірі 18634,73 грн.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ЗУ «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стаття 36.5., за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, з відповідача в межах позовних вимог підлягає стягненню пеня за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 9920,40 грн. за один календарний рік, що узгоджується зі ст. 258 ЦК України.

Відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи №7619 від 20.03.2017 року позивач сплатила за проведення дослідження 3854,50 грн., та в розумінні п. 2 ч. 2 ст. 133 ЦПК України понесені позивачем витрати відноситься до витрат за проведення судових експертиз. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи в розмірі 3854,50 грн.

Виходячи з наведеного, та враховуючи, що відповідач ПАТ «ХМСК» зобов`язання по сплаті страхового відшкодування перед позивачем не виконав, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування, підлягають задоволенню.

Крім того, з підстав, передбачених ст.141 ЦПК України, суд стягує з ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265,273, 289 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування збитків - задовольнити.

Стягнути з ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 18634,73 грн.

Стягнути з ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму пені у розмірі 9920,40 грн.

Стягнути з ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 вартість судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 3854,50 грн.

Стягнути з ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25.11.2019 року.

Суддя: