судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 756/3456/19 (провадження № 14-543 цс 19)
Велика Палата Верхового Суду ухвалою від 07жовтня 2019 рокуприйняла та призначила до розгляду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватне підприємство «Спіком», Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша будівельна компанія 2006», Товариство з обмеженою відповідальністю «Поссітів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сідвелс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Полвакс-Україна», про виділ частки із спільного майна в натурі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року.
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
1. У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до Оболонського районного суду міста Києва із зазначеним позовом в якому просило виділити в натурі з часток ОСОБА_1 , що є спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в Приватному підприємстві «Спіком», Товаристві з обмеженою відповідальністю «Перша будівельна компанія 2006», Товаристві з обмеженою відповідальністю «Поссітів», Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сідвелс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Полвакс-Україна», 1/2 їх частини для звернення стягнення на них та визначити за ОСОБА_2 1/2 частини зазначених часток ОСОБА_1 у статутних капіталах вказаних юридичних осіб.
2. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спір між сторонами виник щодо правочинів у сфері здійснення господарської діяльності, оскільки позивач бажає виділити в натурі 1/2 частини часток відповідача у господарських товариствах з метою стягнення заборгованості з ОСОБА_2 як поручителя у виконанні зобов`язань за відповідними кредитними договорами, які були укладені між позивачем та ПП «Спецзовнішкомплект».
3. Постановою Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Спір між сторонами в цій справі виник щодо виділу частки, що належить одному із подружжя у спільному сумісному майні, тобто стосується сімейних правовідносин та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
4. У червні2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 29 травня 2019 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що спір у цій справі стосується її прав власності на частки у статутному капіталі господарських товариств, він є корпоративним і повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.
5. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду з мотивів наявності в касаційній скарзі доводів, передбачених частиною шостою статті 403ЦПК України, відповідно до якої справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.
6. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
7. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
8. Згідно із частиною другою статті 382 ЦПК України постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.
9. Оскільки відповідно до основних засад судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення здійснюється у визначених законом випадках. Виключно Законом, зокрема, ЦПК України встановлені, випадки зазначеного оскарження.
10. У статті 389 ЦПК України, визначений перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у цивільному процесі.
11. Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
12. Отже, касаційному оскарженню підлягають постанови суду апеляційної інстанції, постановлені за результатами апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, а також в інших випадках, прямо передбачених ЦПК України.
13. Пунктом 7 частини першої статті 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.
14. Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження скасована апеляційним судом і справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскарження постанови суду апеляційної інстанції в касаційному порядку ЦПК України не передбачено.
15. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
16. Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду, постановляючи ухвалу від 17 липня 2019 року про відкриття касаційного провадження, виходив з того, що наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, але не врахував при цьому пункт 2 частини першої цієї ж статті, зокрема, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
17. Враховуючи наведене вище, вважаю що касаційне провадження за цією касаційною скаргою відкрите помилково та підлягає закриттю. Отже, належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б закриття касаційного провадження за відповідною касаційною скаргою ОСОБА_1 , а не постановлення ухвали про призначення цієї справи до розгляду.
18. Разом із цим, Велика Палата Верховного Суду вирішила призначити цю справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами на 29 січня 2020 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.
19. З тим, що Велика Палата Верховного Суду вважає за потрібне зазначати дату та місце розгляду справи у відповідній ухвалі також не можу погодитись з огляду на мотиви, викладені в окремій думці 05 вересня 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500 цс 19).
На моє переконання, не відповідає завданню Верховного Суду і не сприяє утвердженню принципу правової визначеності прийняття та призначення Великою Палатою Верховного Суду до розгляду справ, за касаційними скаргами, що не містять виключних підстав для касаційного перегляду судових рішень, які набрали законної сили і ухвалені з дотриманням висновку Великої Палати Верховного Суду.
Суддя В. В. Пророк