Постанова

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 362/5092/14-ц

провадження № 61-40226св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

треті особи: Крушинська сільська рада Васильківського району Київської області, Васильківська районна державна адміністрація Київської області, Васильківський районний підрозділ Публічного акціонерного товариства «Київобленерго», ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Лівінського С. В., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 , треті особи: Крушинська сільська рада Васильківського району Київської області (далі - Крушинська сільська рада), Васильківська районна державна адміністрація Київської області (далі - Васильківська РДА), Васильківський районний підрозділ Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі - Васильківський РП ПАТ «Київобленерго»), ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є власниками чотирьох земельних ділянок, площею по 2,0000 га кожна цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери: № :06:012:0007 (власник ОСОБА_9 ), № :06:012:0005 (власник ОСОБА_2 ), № :06:012:0004 (власник ОСОБА_1 ), № :06:012:0320 (власник ОСОБА_3 ), розташованих на території Крушинської сільської ради.

Зі сторони південного сходу від межі їхніх ділянок згідно із публічною кадастровою картою України знаходяться земельні ділянки кадастрові номери: № :02:029:0006 площею 0,24997 га (власник ОСОБА_4 ) та № :06:029:0003 площею 0,25 га (власник ОСОБА_7 ). Всі земельні ділянки знаходяться поза межами населеного пункту. Між земельними ділянками сторін у справі відповідно до публічної кадастрової карти України та державних актів про право власності на земельні ділянки позивачів знаходиться прохід, що відноситься до земель загального користування.

Незважаючи на це, відповідачі самовільно розширили межі своїх земельних ділянок та провели ряд будівельних робіт, а саме: повністю зайнявши прохід між земельними ділянками сторін облаштували проїзд до своїх ділянок на їхніх земельних ділянках, знявши шар родючого ґрунту та зробивши висипку зі щебню; зі знятого родючого шару ґрунту облаштовано захисний вал уздовж ділянок; безпосередньо на їхніх земельних ділянках встановлено кам`яний паркан загальною довжиною більше 200 м; встановлено сім електроопор та облаштовано майданчик для електротрансформатора; ведеться будівництво будинку, господарського приміщення, обладнано автомобільну стоянку.

Унаслідок самовільного розширення відповідачем меж своїх земельних ділянок та проведення будівельних робіт відповідно до результатів топографо-геодезичних вишукувальних робіт, проведених ТОВ «ВВОСС», що має відповідну ліцензію, їхні земельні ділянки зменшилися на 0,388 га, а саме: № :06:012:0007 (власник ОСОБА_9 ) на 0,1215 га, № :06:012:0005 (власник ОСОБА_2 ) на 0,1088 га, № :06:012:0004 (власник ОСОБА_1 ) на 0,1140 га, № :06:012:0320 (власник ОСОБА_3 ) на 0,0437 га. Зазначена площа не включає площі проходу, що відноситься до земель загального користування. На їхні неодноразові звернення із проханням добровільно перенести незаконно зведенні споруди на свої земельні ділянки, звільнивши від них їхні землі та відновивши родючий шар, залишились без задоволення, а тому вони вимушені звернутися до суду.

Посилаючись на викладене, позивачі просили зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , площею по 2,0000 га кожна, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери відповідно: № :06:012:0007, № :06:012:0005, № :06:012:0004, № :06:012:0020, які розташовані на території Крушинської сільської ради, привівши їх у первинний, придатний для використання за цільовим призначенням стан шляхом: знесення самочинно збудованих будинку, господарської будівлі, паркану, захисного валу, семи електроопор, електротрансформатора; очищення земельних ділянок від будівельного сміття на місці самовільного будівництва, щебню на місці новоствореного проїзду та автостоянки; відновлення родючого шару ґрунту на місці самозахоплених земельних ділянок площею 0,388 га, а саме: № :06:012:0007 (власник ОСОБА_9 ) на 0,1215 га, № :06:012:0005 (власник ОСОБА_2 ) на 0,1088 га, № :06:012:0004 (власник ОСОБА_1 ) на 0,1140 га, № :06:012:0320 (власник ОСОБА_3 ) на 0,0437 га.; відновлення захопленого проходу між ділянками: № :06:012:0007 (власник ОСОБА_9 ), № :06:012:0005 (власник ОСОБА_2 ), № :06:012:0004 (власник ОСОБА_1 ), № :06:012:0320 (власник ОСОБА_3 ) з однієї сторони та № :02:029:0006 площею 0,24997 га (власник ОСОБА_4 ), № :06:029:0003, площею 0,25 га (власник ОСОБА_7 ) з іншої сторони, розташованих на території Крушинської сільської ради відповідно до публічної кадастрової карти України та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги залишились не доведені належними і допустимими доказами, судом не встановлено достовірних даних про здійснення перешкод у користуванні позивачам земельними ділянками внаслідок винних дій відповідача.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов`язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , площею по 2,0000 га кожна, для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номери відповідно: № :06:012:0007, № :06:012:0005, № :06:012:0004, № :06:012:0020, розташованими на території Крушинської сільської ради, привівши їх у первинний, придатний для використання за цільовим призначенням стан. Зобов`язано ОСОБА_4 за власний рахунок знести нежитлову будівлю, паркан, захисний земляний вал, опори ліній електропередач та трансформаторну підстанцію. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на земельних ділянках позивачів є ознаки порушень вимог земельного законодавства (самовільне зайняття земельних ділянок, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, проведення будівельних або інших робіт пов`язаних із порушенням грантового покриву, зняття перенесення ґрунту), таким чином порушуються вимоги статей 125, 126, 168 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Суд першої інстанції, перелічивши в оскаржуваному рішенні майже всі докази, досліджені в судовому засіданні, не поставив під сумнів їх належність та допустимість, по суті без мотивів не прийняв їх, не провів комплексний аналіз, і як наслідок зробив помилковий висновок щодо заявлених позовних вимог. Судом не перевірено законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок відповідачам, що призвело до неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи та як наслідок - ухвалення необґрунтованого рішення. При проведенні топографо-геодезичних робіт встановлено, що розміри земельних ділянок, які зазначені в державних актах на право постійного користування землею позивачів не відповідають фактичним розмірам земельних ділянок в натурі (на місцевості) через самовільне заняття їх частини відповідачами.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції земельна ділянка № :02:029:0006 не належала ОСОБА_4 , а належала іншій особі ОСОБА_8 , яка не була учасником цієї справи.

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що судове рішення суду апеляційної інстанції є законним та обгрунтованим.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 300889 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,0000 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:012:0004.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 300886 ОСОБА_9 є власником земельної ділянки площею 2,0000 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:012:0007.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 300890 ОСОБА_2 на підставі розпорядження Васильківської районної державної адміністрації від 23 лютого 2005 року № 115 є власником земельної ділянки площею 2,0000 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:012:0005.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 300891 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2,0000 га, яка розташована на території Крушинської сільської ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :06:012:0320.

Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 22 вересня 2014 року у власності ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . ОСОБА_3 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку перебувають чотири земельні ділянки загальною площею 8,0000 га (по 2,0000 га кожна) для ведення особистого селянського господарства. Під час виїзду до місця розташування земельних ділянок встановлено, що станом на 22 вересня 2014 року частини вказаних земельних ділянок самовільно зайняті ОСОБА_10 та використовуються під щебеневою дорогою, стовпами ЛЕП, трансформаторною підстанцією, кам`яною та дерев`яною огорожами. За даними топографо - геодезичних робіт, виконаних у 2014 році ТОВ «ВВОСС», загальна площа самовільно зайнятих земельних ділянок складає 0,3880 га, у тому числі на земельній ділянці ОСОБА_9 площею 0,1215 га, на земельній ділянці ОСОБА_1 площею 0,1140 га, на земельній ділянці ОСОБА_2 площею 0,1088 га, на земельній ділянці ОСОБА_3 площею 0,0437 га. Отже, на земельних ділянках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . ОСОБА_3 є ознаки порушень вимог земельного законодавства (самовільне зайняття земельних ділянок, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, проведення будівельних або інших робіт пов`язаних із порушенням грантового покриву, зняття перенесення ґрунту), таким чином порушуються вимоги статей 125, 126,168 ЗК України.

Відповідно до листа начальника Васильківського РП ПАТ «Київобленерго» від 29 жовтня 2014 року № 1268, за адресою: АДРЕСА_2 , електропостачання здійснюється відповідно до договору про користування електричною енергією від 25 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_7 , і згідно з цим договором межа балансової належності встановлена на контактних з`єднань на опорі № 7 відгалуження № 4 Л-ТП-345 ПЛ-10кВ та відповідно до експертизи ці електроопори знаходяться на земельній ділянці позивачів і встановлені саме відповідачем.

Згідно зі схемами накладок земельних ділянок на території Крушинської сільської ради площа земельних ділянок позивачів складає 0,1215 га.

Відповідно до схематичного зображення спірних земельних ділянок є перешкода у законному користуванні позивачів, оскільки відповідна площа земельних ділянок площею 0,1215 га зайнята саме ОСОБА_11 .

Згідно з довідкою начальника Васильківського РП ПАТ «Київобленерго» від 25 лютого 2015 року № 231 повітряна лінія 10 кВ від опори № 7 відгалуження № 4 Л-ТП-345 ТП 1187 не є власністю і не знаходиться на балансі та не обслуговується Васильківським РП ПАТ «Київобленерго».

Із відповіді Управління Держземагентства у Васильківському районі від 18 березня 2015 року № 9-1009-0.2-1640/2-15 убачається, що відповідно до Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі земельна ділянка з кадастровим номером :06:029:0003 обліковується за ОСОБА_12 , площею 0,1224 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , та :06:029:0003 обліковується за ОСОБА_7 , площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , тобто двом різним земельним ділянкам присвоєно один кадастровий номер. Крім того, у програмному забезпеченні ведення Державного земельного кадастру, земельні ділянки з кадастровими номерами :06:029:0003, площею 0,2500 га та :02:029:006, площею 0,2500 обліковуються за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть від 27 грудня 2007 року серії НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Мархалівської сільської радим Васильківського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Смоліною І. В. від 10 грудня 2010 року, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_7 , є його дружина ОСОБА_4 .

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов привального висновку про зобов`язання ОСОБА_4 усунути позивачам перешкоди у користуванні їхніми земельними ділянками, шляхом приведення їх у попередній, придатний для використання за цільовим призначенням стан, оскільки ОСОБА_4 самовільно розширила межі належних їй земельних ділянок, шляхом проведення ряду будівельних робіт, а саме: повністю зайнявши прохід між земельними ділянками сторін облаштувала проїзд до своїх ділянок на земельних ділянках, що належать позивачам, знявши шар родючого ґрунту та зробивши висипку зі щебню; зі знятого родючого шару ґрунту облаштувала захисний вал вздовж ділянок; безпосередньо на земельних ділянках позивачів встановила кам`яну та дерев`яну огорожу, сім електроопор та облаштувала майданчик для електротрансформатора; здійснює будівництво будинку, господарського приміщення, обладнала автомобільну стоянку.

Твердження заявника про те, що на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції земельна ділянка № :02:029:0006 не належала ОСОБА_4 , а належала іншій особі ОСОБА_8 , яка не була учасником цієї справи, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки під час ухвалення судом рішення, ця обставина не була відомою.

Касаційна скарга не містить посилань на помилкову/неправильну оцінку судом апеляційної інстанції доказів, порушення правил щодо належності і допустимості доказів у контексті наведених вище роз`яснень, а тому відсутні підстави вважати, що висновок суду про доведеність позову є помилковим.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 183, 395, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик