Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 583/1075/16-ц

провадження № 61-13369св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, прокуратура Сумської області, Головне управління національної поліції в Сумській області, Охтирський міськрайонний суд Сумської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Державної казначейської служби України та Прокуратури Сумської області на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12 січня 2017 року в складі судді Маслова В. В. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Собини О. І., Бойка В. Б.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Сумської області, Головного управління національної поліції в Сумській області, Охтирського міськрайонного суду Сумської області про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 24 листопада 2008 року відносно неї було порушено кримінальну справу за частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК України. З 10 грудня 2013 року по 05 березня 2016 року вона перебувала під слідством та судом. За час цього кримінального переслідування вона затримувалась, перебувала під вартою, засуджувалась судом, відносно неї обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, на її особисте майно накладався арешт. Крім того, з нею проводились слідчі та процесуальні дії, у результаті яких вона направлялась для проходження стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Посилалась на те, що у результаті такого незаконного затримання та арешту, безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності і засудження за тяжкий злочин, тривалого перебування під підпискою про невиїзд їй було спричинено моральні страждання, зокрема: вона втратила здоров`я, перенесла гіпертонічний криз, проходила лікування з діагнозом пост травматичний стресовий розлад, втратила можливість працювати за фахом.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд відшкодувати моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування та суду в розмірі 1 500 642,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 12 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що незаконними діями органів досудового слідства було порушено право позивача на свободу та особисту недоторканість, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди, що виявилось у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під вартою, підпискою про невиїзд, пов`язаними з цим обмеженнями в її житті, в порушенні нормального та звичного способу життя тощо.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У березні 2017 рокуДержавна казначейська служба України та Прокуратура Сумської області подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційні скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.

Відзив на касаційні скарги не подано

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Прокуратури Сумської області та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що постановою начальника відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Прокуратури Сумської області від 24 листопада

2008 року відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за фактом заволодіння шахрайським шляхом коштами кредитної спілки «Народний кредит» за попередньою змовою групою осіб у особливо великих розмірах у розмірі 199 098,00 грн, зловживання нею своїм службовим становищем та службового підроблення, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК України.

19 січня 2009 року накладено арешт на майно, що належить позивачу.

Постановою начальника відділу СУ УМВС України в Сумській області від 20 січня 2009 року притягнуто ОСОБА_1 , як обвинувачену в кримінальній справі

№ 08800092 та пред`явлено їй обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366 КК України.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2009 року, ОСОБА_1 поміщено у Другу обласну психіатричну лікарню, розташовану в с. Високе Охтирського району Сумської області для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Постановою заступника прокурора Сумської області від 30 жовтня 2009 року порушено кримінальну справу за частиною другою статті 364 КК України відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за фактами спільного, з корисливих мотивів та у особистих інтересах, використання службовими особами службового становища, всупереч інтересам кредитної спілки «Народний кредит» з заподіянням істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам юридичної особи з тяжкими наслідками у вигляді заподіяння матеріальних збитків.

Постановою заступника прокурора Сумської області від 30 жовтня 2009 року порушено кримінальну справу за частиною другою статті 366 КК України відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за фактами вчиненого за попередньою змовою службового підроблення, тобто внесенні службовими особами до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, іншому підробленні документів, а також складанні і видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки.

Постановою заступника начальника відділу СУ ГУМВС України в Сумській області від 30 жовтня 2009 року відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за частиною другою статті 222 КК України за фактами повторного шахрайства з фінансовими ресурсами при оформленні кредитів. Порушено за цими ж фактами відносно ОСОБА_1 кримінальну справу за частиною другою статті 27 - частиною другою статті 222 КК України, тобто про співучасть у повторному шахрайстві з фінансовими ресурсами. Закрито відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за даними фактами матеріали слідства у частині пред`явленого за частиною четвертою статті 190 КК України обвинувачення, за відсутності у їх діях зазначеного складу злочину.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня

2012 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених частиною другою статті 27 - частиною другою статті 222, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366, частиною другою статті 358, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 368, частиною другою статті 209 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 3 роки, з конфіскацією коштів у розмірі 30 350,00 грн, отриманих злочинним шляхом, з конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2012 року вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2012 року скасовано, а кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд зі стадії судового розгляду в той же суд у іншому складі суду.

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 жовтня 2013 року, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених частиною другою статті 27, частиною другою статті 222, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366, частиною другою статті 358, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 368, частиною другою статті 209 КК України було повернуто прокурору Сумської області на додаткове розслідування.

Подальше розслідування кримінальної справи № 08800092 здійснювалось за правилами пунктів 6, 7 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року, у межах досудового розслідування кримінального провадження № 00001580.

10 грудня 2013 року відомості про вчинене ОСОБА_1 кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 00001580, за ознаками складу злочину, передбаченого частиною другою статті 358 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Охтирського МВ УМВС України у Сумській області від 29 грудня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування від 10 грудня 2013 року

№ 00001580 відносно ОСОБА_1 , закрито у зв`язку з встановленням відсутності у їїї діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 358 КК України.

Постановою заступника Охтирського міжрайонного прокурора від 28 травня

2015 року, постанову старшого слідчого СВ Охтирського МВ УМВС України в Сумській області від 29 грудня 2014 року про закриття кримінального провадження № 00001580 скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено начальнику СВ Охтирського МВ УМВС України у Сумській області для визначення слідчого, який проводитиме подальше досудове розслідування.

Постановою слідчого Охтирського відділу поліції (м. Охтирка) ГУНП у Сумській області від 05 березня 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 грудня 2013 року № 00001580 відносно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю у їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 358 КК України.

Згідно із висновком судово-психіатричного експерта від 13 жовтня 2016 року

№ 401, між кримінальним переслідуванням ОСОБА_1 у кримінальній справі, яке тривало у період часу з 24 листопада 2008 року по 05 березня 2016 року та встановленим їй діагнозом посттравматичний стресовий розлад, наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Встановлено, що загалом позивач незаконно перебувала під слідством та судом 6 років 10 місяців та 11 днів (з 24 листопада 2008 року по 29 грудня

2014 року - 6 років 1 місяць та 5 днів + з 28 травня 2015 року по 05 березня

2016 року - 9 місяців та 6 днів).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частин першої, другої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Згідно із статтею 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня

1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України та пунктом 1 частини першої Закону.

З аналізу наведених норм вбачається, що для відшкодування моральної шкоди в порядку, що встановлений Законом необхідна наявність певних передумов, а саме: встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи, внаслідок яких останній спричинена моральна шкода.

При цьому, незаконність перебування особи під слідством і судом, за правилом статті 2 Закону, підтверджується постановленням виправдувального вироку, або встановленням в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури в ході здійснення кримінального провадження, або закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши, що кримінальне розслідування щодо позивача триває понад 6 років, за час якого вона затримувалась, перебувала під вартою, засуджувалась судом, відносно неї обирався запобіжних захід у виді підписки про невиїзд, на її особисте майно накладався арешт, з нею проводились слідчі та процесуальні дії, вона була поміщена до психіатричної лікарні для проведення стаціонарної експертизи, у результаті чого перенесла душевні страждання, зазнала майнових втрат, пов`язаних із погіршенням стану здоров`я, що призвело до порушення її нормальних життєвих зав`язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, обґрунтовано вважав, що позивачем підтверджено факт заподіяння їй моральних та фізичних страждань, а тому дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційних скаргах, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційних скарг відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України та Прокуратури Сумської області залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 12 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило