Справа № 462/7304/19
УХВАЛА

25 листопада 2019 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 , 22.11.2019 року звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить до відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу ДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій посадових осіб Залізничного відділу ДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області, вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони посадовим особам відділу ДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області вчиняти дії спрямовані на вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 до вирішення по суті судової справи за позовом ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій.

Заява мотивована тим, що 15.11.2019 року їй стало відомо, що на виконанні у Залізничному ВДВС міста Львів ГТУЮ у Л/о перебуває провадження від 22.03.2013 року ВП № 37114639 щодо вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 на підставі судового рішення Залізничного районного суду міста Львова від 07.03.2012 по справі № 2-757/11. Проте, вона не була залучена до участі у судовій справі № 2- 757/11, хоча станом на час ухвалення судового рішення вона була повнолітньою, була зареєстрована у цій квартирі з 23.09.1991 року і фактично проживала у квартирі АДРЕСА_1 , в цій самій квартирі вона зареєстрована та проживає і на даний час. Таким чином за вказаним судовим рішенням від 07.03.2012 року по справі № 2-757/11, про яке їй не було відомо до 15.11.2019 року, на неї не покладалося жодних обов`язків, проте вселення ОСОБА_2 до квартири порушує її права та інтереси. Її батько - ОСОБА_3 , в даній квартирі проживає періодично (не постійно), тому питання щодо вселення ОСОБА_2 до цієї квартири його інтереси фактично не зачіпає. 18.11.2019 року вона подала письмову заяву на ім`я начальника Залізничного ВДВС міста Львів ГТУЮ у Л/о - Стасишин А. Р., у якій вона повідомила, що заперечую проти вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 , і жодних судових рішень з приводу зобов`язання її не чинити йому перешкод у вселенні не має, тому вимоги державного виконавця з приводу вселення ОСОБА_2 на неї не розповсюджуються, оскільки вона не є боржником у даному виконавчому провадженні та просила припинити виконавче провадження від 22.03.2013 року № 371 4639 щодо вселення ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 на підставі судового рішення від 07.03.2012 року по справі № 2-757/11, оскільки особа, яка перешкоджає проживанню (перебуванню) стягувача у житловому приміщенні квартири АДРЕСА_1 , не є боржником у виконавчому провадженні. Зазначає також, що 20.11.2019 року на її адресу надійшла вимога державного виконавця про проведення вселення ОСОБА_2 20.11.2019 року, яке не відбулося з об`єктивних причин, наступні виконавчі дії призначені на 26.11.2019 року. ОСОБА_1 просить розглядати справу без її участі та без виклику сторін у судове засідання.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Суд зазначає, що 07.03.2012 року Залізничним районним судом м. Львова ухвалено рішення, яке набрало законної сили та яким зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 . У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив права на користування житлом будинком АДРЕСА_2 відмовити за безпідставністю вимог.

Із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що заявником не надано достатніх доказів для вжиття заходів забезпечення позову. Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення судуабо ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявниці, за захистом яких вона планує звернутися до суду.

Крім того, у заяві не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку ОСОБА_2 щодо порушення інтересів ОСОБА_1 .

Суд при вирішенні питання, також враховує вищезазначене рішення суду, яке набрало законної сили та яким зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Вселити ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 .

Суд також враховує інтереси ОСОБА_2 , права якого можуть бути порушені шляхом вжиття заходів забезпечення позову, тому дійшов висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову, тому вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 149,153 ЦПК України,

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 узадоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, або у порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя/підпис/ Н.М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: