Справа № 204/6118/19
Провадження № 2/204/1633/19 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, встановленого рішенням суду,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року у цивільній справі № 204/6690/15-ц, що стягуються з нього на утримання його малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розміру 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановивши аліменти на утримання його малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що вони з відповідачкою мають малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року у цивільній справі № 204/6690/15-ц з нього були стягнуті аліменти на утримання дочки у розміру 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2015 року і до її повноліття. Їхня спільна із відповідачкою дитина протягом 2015-2016 років проживала разом із матір`ю. Він як батько приймає постійну участь у вихованні та утриманні дитини. Із донькою вони ходять на прогулянки та у магазини. По мірі своїх можливостей він намагається купувати для дитини речі та іграшки. До теперішнього часу у них з відповідачкою був відсутній спір щодо утримання дитини, оскільки він сам виявляв ініціативу у надані матеріальної допомоги. Але протягом 2018-2019 років відповідачка постійно залишає їхню дитину у позивача для піклування, виховання та утримання. Він змушений останні роки разом із своєю матір`ю - ОСОБА_4 (пенсіонерка) нести усі матеріальні витрати щодо утримання, виховання власної дитини. Відповідачка особисто ніяких витрат на дитину не несе. При цьому, регулярно отримує аліментні платежі від заробітку позивача на утримання дитини, які мають цільове призначення та повинні відповідачкою витрачатися тільки на дитину, але відповідачка витрачає їх на інші власні потреби, не пов`язанні з утриманням їхньої спільної доньки. На сьогоднішній день місячна заробітна плата позивача складає 6904,62 грн. до оподаткування. Таким чином, розмір утриманих аліментних платежів складає щомісячно не менш як 2278 грн. У випадку виплати йому на роботі надбавок та преміальних розмір доходу збільшується, а з ним збільшується і розмір аліментів. Не зважаючи на це, він продовжує нести додаткові особисті витрати на утримання дитини за власний кошт без участі відповідачки. Крім того, проживаючи разом із своєю матір`ю у її будинку, він несе додаткові витрати по сплаті комунальних платежів у приватному будинку та витрачає кошти щодо лікування власній матері. Відповідачка мешкає окремо від них, у будинку власних батьків і має у користуванні одну тільки кімнату. Умов для належного проживання з малолітньою дитиною відповідачка немає, бо утримує та виховує ще власну дитину (сина) від іншого шлюбу. Тому, враховуючи вищезазначені обставини, позивач вважає за необхідне зменшити розмір аліментних платежів на користь відповідачки з 1/3 частини його доходу до 1/5 частини його щомісячного заробітку (доходу).

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та ухвалити рішення на розсуд суду.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року у цивільній справі № 204/6690/15-ц з ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання його малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розміру 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 жовтня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини, допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць (а.с.7-9). Вказане рішення суду скасоване не було і набрало законної сили 15 березня 2016 року.

На підставі вищевказаного рішення, Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 03.03.2016 року був виданий відповідний виконавчий лист № 204/6690/15-ц.

Зазначений виконавчий лист за № 204/6690/15-ц перебуває на виконанні в Чечелівському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в межах виконавчого провадження № 50577770 (а.с.10).

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивач звернувся до суду з даним позовом і просив змінити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання його малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши аліменти у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Підставами для задоволення своїх позовних вимог позивач вказав, що дитина проживає більше з ним, ніж з матір`ю, внаслідок чого він і так несе тягар по утриманню своєї дитини, а також, що у нього на утриманні перебуває його матір пенсіонерка.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно же до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, позивачем не представлено суду жодного належного доказу, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, на підтвердження його тверджень, що дитина проживає саме з ним, як не було суду представлено й доказів того, що відповідачка витрачає отримані від позивача кошти не за цільовим призначенням, а саме для задоволення потреб дитини.

Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо тверджень позивача, що на його утриманні перебуває його матір пенсіонерка, що дає підстави, на його думку, для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Навіть за наявності доказів того, що на утриманні позивача наразі перебуває непрацездатна матір, хоча таких доказів суду не представлено, - це не є достатніми підставами для звільнення його від сплати аліментів на утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття чи зменшення розміру таких аліментів, зокрема до таких висновків прийшов й Верховний Суд у своїй постанові від 15 травня 2018 року у цивільній справі № 234/6207/17, зі змістом якої можна ознайомитися на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за наступним посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74022043.

Відповідно до ч. 2 ст. 416 ЦПК України, у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так само, й згідно з ч. ч. 5-6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд зобов`язаний враховувати правовий висновок, викладений Верховним Судом в постанові від 15 травня 2018 року у цивільній справі № 234/6207/17 (провадження № 61-7802св18), оскільки право на відступлення від її правового висновку має лише суд касаційної інстанції, шляхом передачі такої справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.

Тому, твердження позивача про перебування на його утриманні матері-пенсіонерки є неспроможними, у зв`язку з чим суд сприймає їх критично.

В іншій же частині з матеріалів справи випливає, що позивач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, розмір такого доходу є достатнім тощо.

При цьому, суд вважає необхідним звернути увагу, що суд у своєму рішенні від 18 січня 2016 року у цивільній справі № 204/6690/15-ц, встановлюючи розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_1 на утримання його малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розміру 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - виходив з того, що дитина перебуває на обліку у невропатолога з приводу гіпатично-травматичного ураження ЦНС, синдромом рухомого порушення, гіпертензійно-гідроцефальним синдромом, що повністю узгоджується з нормами ст. 182 СК України.

Суду не представлено доказів того, що вищевказані обставини наразі змінилися і є підстави для зменшення розміру аліментів, як не представлено суду й доказів того, що позивач не спроможний сплачувати аліменти у встановленому рішенням суду розмірі на утримання своєї малолітньої дитини, яка до того ж має серйозні проблеми із здоров`я, а відтак і постійного його підтримання, на що потрібні чималі матеріальні витрати.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також враховуючи положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Враховуючи все вищевказане, суд вважає, що аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання його малолітньої дитини не є завищеними, повністю відповідають нормам чинного законодавства, не порушать прав платника аліментів, узгоджуються з його можливостями тощо.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись, ст. ст. 141, 150, 180-183, 192 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, встановленого рішенням суду - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Самсонова