Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 363/2499/18

провадження № 61-5187св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Браташов Антон Володимирович,

стягувач у виконавчому провадженні - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Желепи О. В.,

Іванченко М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Браташова А. В. (далі - Оболонський РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві).

Скарга мотивована тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року у справі № 363/378/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено частково. Ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи

з 26 січня 2017 року до їх повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно.

09 листопада 2017 року Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист, який ОСОБА_2 було подано до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області), для виконання.

13 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Ткачуком Б. В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55131970 з виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області

від 09 листопада 2017 року № 363/378/17.

Постановою старшого державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 08 грудня 2017 року було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 .

Постановою старшого державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 03 квітня 2018 року було передано матеріали виконавчого провадження № 55131970 за фактичним місцем проживання боржника - до Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року у справі № 363/429/18, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2018 року, скаргу

ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії старшого державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Ткачука Б. В. щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника незаконними.Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 55131970 від 13 листопада 2017 року.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташова А. В. від 05 травня 2018 року прийнято виконавче провадження № 55131970 з примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року № 363/378/17.

Скаржник також вказувала, що старший державний виконавець Оболонського РВ ДВС у місті Київ ГТУЮ у місті Києві Браташов А. В. перевищив свої повноваження, оскільки він не мав права приймати та вести виконавче провадження № 55131970 з примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року № 363/378/17, оскільки винесення постанови старшим державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Ткачуком Б. В. від 13 листопада 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 55131970 та здійснення ним дій у межах цього провадження апеляційним судом Київської області визнано незаконним.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених вимог скарги, просила суд визнати прийняття матеріалів виконавчого провадження з Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташовим А. В. незаконним; скасувати постанову про прийняття виконавчого провадження № 55131970 від 05 травня 2018 року; визнати видачу довідки № 55131970/14 від 04 липня 2018 року про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташовим А.В. незаконною; зобов`язати старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташова А.В. вчинити дії щодо вилучення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників; визнати винесення постанови про накладення штрафу незаконним та скасувати її.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області

від 12 листопада 2018 року (у складі судді Баличевої М. Б.) уточнену скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташова А. В. незаконними.

Скасовано постанову від 05 травня 2018 року про прийняття виконавчого провадження № 55131970, винесену Оболонським РВ ДВС міста Київ ГТУЮ

у місті Києві про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2017 року до їх повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташова А. В. від 01 січня 2018 року про накладення штрафу.

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами, що виконання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» призвело до порушення прав боржника ОСОБА_1 та позбавило її можливості скористатися своїм правом на добровільне виконання рішення.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада

2018 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що державний виконавець вчиняв всі виконавчі дії відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому вимоги скарги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернувся уваги на те, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04 травня 2018 року ОСОБА_1 змінила місце проживання та ведення підприємницької діяльності: квартира АДРЕСА_1 . Вказувала, що державного виконавця Оболонського РВ ДВС у місті Київ ГТУЮ у місті Києві було повідомлено про даний факт. Отже, державний виконавець Оболонського РВ ДВС у місті Київ ГТУЮ у місті Києві не мав права виносити постанову про прийняття виконавчого провадження.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили, у справі

№ 363/378/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено частково. Ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2017 року до їх повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно.

09 листопада 2017 року Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчий лист, який ОСОБА_2 було подано до Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, для виконання.

13 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Ткачуком Б. В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55131970 з виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області

від 09 листопада 2017 року № 363/378/17.

Листом від 13 листопада 2017 року Вишгородським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на адресу ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1 ) направлено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 08 грудня 2017 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 .

Постановою старшого державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 03 квітня 2018 року передано матеріали виконавчого провадження № 55131970 за фактичним місцем проживання боржника - до Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року у справі № 363/429/18, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2018 року, скаргу

ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії старшого державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Ткачука Б. В. щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника незаконними.Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 55131970 від 13 листопада 2017 року, винесену Вишгородським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2017 року до їх повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно. Скасовано постанову Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 08 грудня 2017 року. Зобов`язано Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області зняти арешт з рахунків боржника

ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт коштів від 08 грудня

2017 року.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташова А. В. від 05 травня 2018 року прийнято виконавче провадження № 55131970 з примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року № 363/378/17.

Листом від 05 травня 2018 року Оболонським РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві на адресу ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1 ) направлено постанову про прийняття виконавчого провадження від 05 травня 2018 року.

04 липня 2018 року видано довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а також старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташовим А. В. внесено ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статі 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Судами встановлено, що боржник ОСОБА_1 станом на час винесення постанови про прийняття виконавчого провадження від 05 травня 2018 року Оболонським РВ ДВС у місті Київ ГТУЮ у місті Києві як фізична особа-підприємець була зареєстрована в Оболонському районі міста Києва, тобто місцем її роботи в цей період був Оболонський район міста Києва.

Апеляційний суд встановив, що виконавчий лист з Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області до Оболонського РВ ДВС у місті Київ ГТУЮ у місті Києві передавався за заявою стягувача, якому належить право вибору місця виконання на підставі статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до наданої боржником ОСОБА_1 довідки від 14 травня

2018 року, остання змінила адресу суб`єкта господарювання на місто Фастів. Апеляційний суд встановив, що цю інформацію державному виконавцю Оболонського РВ ДВС у місті Київ ГТУЮ у місті Києві під час вчинення ним виконавчих дій, а саме видачі довідки про розмір заборгованості та накладення на боржника штрафу від 04 липня 2018 року не подавала і не просила передати виконавчий документ до міста Фастова - за її місцем проживання та роботи, яке змінилось після 05 травня

2018 року.

Отже, боржнику було відомо, що виконавчий документ був переданий до Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, що вона підтвердила в апеляційному суді.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що на час прийняття виконавчого документу до виконання - 05 травня 2018 року, постанова державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про відкриття виконавчого провадження скасована не була.

За таких обставин, постанова апеляційного суду в частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнання прийняття матеріалів виконавчого провадження з Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташовим А. В. незаконним; скасування постанови про прийняття виконавчого провадження № 55131970 від 05 травня 2018 року, винесену Оболонським РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві; визнання видачі довідки № 55131970/14 від 04 липня 2018 року про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташовим А.В. незаконною; зобов`язання старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташова А.В. вчинити дії щодо вилучення

ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників ухвалена відповідно до вимог закону та з установленням усіх обставин справи.

З урахуванням вказаного судове рішення апеляційного суду в цій частині необхідно залишити без змін.

Разом з тим, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнаня постанови про накладення штрафу незаконною та скасування вказаної постанови підлягають скасуванню, а провадження у цій справі - закриттю з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та 29465/04) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця, ОСОБА_1 просила, зокрема, визнати постанову про накладення штрафу незаконною та скасувати цю постанову.

Отже, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду

у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 (провадження № 14-324цс19), від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18 (провадження № 12-74гс19), від 02 жовтня 2019 року у справі

№ 753/22823/18-ц (провадження № 14-425цс18) та від 16 жовтня 2019 року

у справі № 1940/1957/18 (провадження № 11-608апп19).

Таким чином, у справі, що переглядається, ОСОБА_1 заявила вимогу, зокрема, про визнання постанови про накладення штрафу незаконною та її скасування. Однак, такі вимоги повинні були розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині підлягають скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Отже, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вимог про визнання постанови про накладення штрафу незаконною та її скасування підлягають скасуванню з закриттям провадження у справі.

У частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнання прийняття матеріалів виконавчого провадження з Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташовим А. В. незаконними; скасування постанови про прийняття виконавчого провадження № 55131970 від 05 травня

2018 року; визнання видачі довідки № 55131970/14 від 04 липня 2018 року про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Браташовим А. В. незаконною; зобов`язання старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві

Браташова А. В. вчинити дії щодо вилучення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників залишити без змін.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого

2019 року в частині вимог скарги ОСОБА_1 про накладення штрафу скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Браташова Антона Володимировича про накладення штрафу від 01 жовтня 2018 року закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд її справи в частині вимог про визнання постанови про накладення штрафу незаконною та її скасуваннявіднесений до юрисдикції адміністративного суду.

З моменту прийняття цієї постанови ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року в частині вимог про визнання постанови про накладення штрафу незаконною та її скасуваннявтрачають законну силу.

Постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року в решті вимог скарги ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська