Провадження № 2/760/1763/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Букіної О.М.,
при секретарі Кривулько С.В.
за участю представника позивача- ОСОБА_1 ,
представника відповідача-Поліно В.М.

розглянувши цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» до ОСОБА_2 , тертя особа- Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» про стягнення шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд стягнути завдані збитки в порядку регресу в розмірі 3351,78 грн. та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 03.11.2016 між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ТОВ «Венбест Охорона» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 004522, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 .
Також, позивач зазначив, що 14.05.2017 в м. Києві по вул. В.Гетьмана, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2017 ДТП сталася з вини ОСОБА_2 .
Відповідно до страхового акту № 60 від 10.07.2017 та умов договору страхування, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було відшкодовано потерпілому страхове відшкодування.
Разом з тим, позивач зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» відповідно до полісу №АК/1200674.
У зв`язку з чим, позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про відшкодування шкоди, за результатами розгляду якої ПрАТ «СК «Провідна» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 9493,41 грн.
Позивач вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 3351,78 грн.
З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов.
12.07.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
26.07.2018 до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача.
Ухвалою суду від 26.07.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк н6а усунення недоліків.
31.08.2018 позивачем до суду подано заяву про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 03.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Сторонам було направлено копію ухвали від 03.09.2018, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.
07.12.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування свого відзиву зазначає, що виплата страхового відшкодування повинна бути здійснена страховиком, оскільки сума страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
11.12.2018 до суду подано відповідь на відзив. Зазначає, що вимоги до відповідача є обґрунтованими, оскільки на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» у страховика є право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Вважає, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком, повинна сплачувати особа з вини якої настав страховий випадок. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги.
14.12.2018 до суду подано заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що страховою компанією відповідача було повністю сплачено страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку розміру реальних збитків. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 04.02.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.
13.06.2019 судом, не виходячи до нарадчої кімнати, було залучено до участі у справі в якості третьої особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна».
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позову.
В судове засідання представник ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.
Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 14.05.2017 в м. Києві по вул. В.Гетьмана, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В результаті зазначеної вище ДТП, вказані вище транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою №829745 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 23).
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2017, винною у скоєнні ДТП, що сталася 14.05.2017, було піддано ОСОБА_2 адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с. 22).
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Як свідчать матеріали справи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 завдано матеріальних збитків.
Встановлено, що 03.11.2016 між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ТОВ «Венбест Охорона» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №004522, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.а.с.24-29).
Також, встановлено, що 30.05.2017 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернувся власник транспортного засобу «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 , - ТОВ «Венбест Охорона» з заявою на виплату страхового відшкодування за договором страхування (а.с. 14).
З урахуванням акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 17.05.2017, рахунку № 69 від 10.07.2017, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» затверджено страховий акт № 69 від 10.07.2017 про виплату ТОВ «Венбест Охорона» страхового відшкодування в сумі 12845,19 грн.
Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Провідна» відповідно до полісу №АК/1200674 (а.с.48).
Згідно із ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
На підставі заяви ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 17.08.2017, ПрАТ «СК «Провідна» виплатило позивачу страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 9493,41 грн., що підтверджується листом ПрАТ «СК «Провідна» (а.с.50).
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15.
Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат.
Сума страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач з урахуванням виплати ПрАТ «СК «Провідна» складає 3351,78 грн. (12845,19 грн. 9493,41 грн.).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу була направлена претензія від 23.04.2018 про сплату коштів позивачу. Проте, вказана вимога у добровільному порядку відповідачем не виконана (а.с. 51).
Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вважає, що не має нести цивільно-правової відповідальності за вимогами позивача, про що слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.
Відповідно до пункту 2.4 вказаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.
Відповідно до п. 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.
Крім того, п. 7.39 зазначеної Методики визначено, що винятком, стосовно використання зазначених вище вимог є, зокрема, випадок якщо колісні транспортні засоби експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.
Як вбачається з рахунка фактури № РФ 15607 від 25.05.2017, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Рено» державний номерний знак НОМЕР_1 склала 15946,61 грн.(а.с.32)
ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було сплачено страхове відшкодування в розмірі 12845,19 грн..
При цьому, при здійсненні розрахунку страхового відшкодування на користь позивача, ПрАТ «СК «Провідна» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого на користь позивача було виплачено страхове відшкодування саме у розмірі 9 493,41 грн., що узгоджується з приписами ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до п.16 Постанови Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Пленум Верховного суду України у Постанові „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15.
З урахуванням наведеного, суд погодужється з доводами позивача про те, що останнього перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 3351,78 грн. (12845,19 грн. -9493,41 грн. = 3351,78 грн.)
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з цього, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» підлягає задоволенню.
Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, 979, 993, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» (місцезнаходження:04050, м.Київ, вул. Глибочинська,44, п/р НОМЕР_4 в Столичній філії ПАТ КБ «Приватбанк», , МФО 380269) завдані матеріальні збитки у розмірі 3351, 78 грн., судовий збір у розмірі 1762, 00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Букіна