Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 132/2716/15-ц

провадження № 61-30289св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року у складі судді Павленко І. В. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Медяного В. М., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

23 вересня 2015 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до договору № б/н від 25 липня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7 100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, утворилася заборгованість в розмірі 20 749,89 грн, що складається з: 4 079,43 грн - заборгованості за кредитом; 12 706,18 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 2 500,00 грн - заборгованості за пенею та комісією; штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн - штрафу (фіксована частина); 964,28 грн - штрафу (процентна складова), яку банк просив стягнути на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 липня 2011 року в розмірі 20 749,89 грн, яка складається з 4 079,43 грн - заборгованості за кредитом; 12706,18 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 500,00 грн - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн - штрафу (фіксована частина); 964,28 грн - штрафу (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Суди не звернули увагу на те, що анкета-заява, яка ним підписана, містить лише суму кредитного ліміту. Будь-які інші умови, які притаманні договору, у цій анкеті-заяві не вказані.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та витребувано зазначену справу з Калинівського районного суду Вінницької області.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 132/2716/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2019 року справу № 132/2716/15-ц призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 25 липня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7 100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 31 липня 2015 року становить 20 749,89 грн та складається з 4 079,43 грн - заборгованості за кредитом; 12706,18 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом; 2 500,00 грн - заборгованості за пенею та комісією; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 964,28 грн - штраф (процентна складова).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша стаття 1048 ЦК України).

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судами під час розгляду справи встановлено, що за умовами укладеного між сторонами договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 7 100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів льготного періоду, що підписана ОСОБА_1 , встановлена щомісячна процентна ставка 3 % та відповідальність у вигляді пені 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, та штрафу за порушення зобов`язання 500 грн + 5 % від суми заборгованості.

Відповідач неодноразово знімав кредитні кошти через термінали банку, проводив розрахунки платіжною карткою за купівлю особистих товарів, здійснював поповнення мобільного телефону, що підтверджується випискою по його особовому рахунку, а також вносив кошти на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості та свідчить про виконання грошових зобов`язань.

Встановивши наявність кредитної заборгованості за укладеним між сторонами договором від 25 липня 2011 року, яка ОСОБА_1 не погашена і її розмір останнім не спростований, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про її стягнення на користь банку.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що підписана ним заява-анкета, окрім кредитного ліміту у розмірі 7 100,00 грн, не містить інших умов, зокрема, щомісячної процентної ставки за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді пені та штрафів, колегія суддів відхиляє, оскільки умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати пені і штрафів містить довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів льготного періоду, що підписана ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:І. О. Дундар

В. І. Журавель Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук