Житомирський апеляційний суд
Справа №2-142/10 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 18 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 2-142/10 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»), заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну стягувача

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 жовтня 2019 року, постановлену під головуванням судді Літвин О.О. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и л а :

У червні 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у справі № 2-142/10 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказувало, що 30.04.2010 рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у цивільній справі № 2-142/10 стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0001/08/301-N в сумі 26 861,17 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 22.03.2010 еквівалентно 213 820, 28 грн.

26 березня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» укладено договір відступлення прав вимоги №0002/19/5, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», а ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №0001/08/301-N.

У зв`язку із наведеним, ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити вибулого стягувача ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» у справі № 2-142/10 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0001/08/301-N.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 жовтня 2019 року заяву задоволено.

Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 7, 02100) на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвестохіллс Веста» (, 04080 м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, 8А, офіс 111) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0001/08/301-N від 26.02.2008 та виданих 20.05.2010 на підставі цього виконавчих листах № 2-142/10 від 30.04.2010.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, вийшов за межі вимог, викладених у заяві ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», оскільки вирішив питання про заміну стягувача у виконавчих листах № 2-142/10 від 30.04.2010, яке останнім у поданій заяві не ставилось. Посилається, що заявником не надано належних доказів переходу прав кредитора, в тому числі і стосовно ОСОБА_2 . Крім цього зазначає, що вирішуючи заяву Товариства, суд першої інстанції керувався ст. 442 ЦПК України та ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», однак фактично замінив стягувача за правилами ст. 55 ЦПК України, яка регулює питання процесуального правонаступництва. Суд не звернув увагу, що за приписами ч.5 ст. 442 ЦПК України заміна боржника або стягувача у виконавчому листі відбувається до відкриття виконавчого провадження.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Купець Б.Л. доводи апеляційної скарги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному в ній.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» адвокат Омельчук І.М. проти доводів апеляційної скарги заперечив, надав пояснення в яких підтримав висновки суду першої інстанції.

Інші учасники процесу до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що в силу положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30.04.2010 рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у цивільній справі № 2-142/10 стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0001/08/301-N в сумі 26861,17 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 22.03.2010 еквівалентно 213820, 28 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

26 березня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» укладено договір про відступлення прав вимоги №0002/19/5, відповідно до якого ПАТ «БАНК ФОРУМ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», а ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором №0001/08/301-N.

06.08.2019 протоколом № 06/08-2019 загальних зборів ТОВ «ФК Веста» вирішено питання, щодо перейменування ТОВ «ФК Веста» на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про що внесені відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ПАТ «Банк Форум» договору про відступлення прав вимоги, ПАТ «Банк Форум» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» прийняло право вимоги, що належать первісному кредитору, тому ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» одержало право вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань і дана обставина є підставою для задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Виходячи із цих норм, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.55 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки у зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, за своєю правовою природою заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження та її заміна новим кредитором проводиться за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як у межах відкритого виконавчого провадження, так й за відсутності виконавчого провадження, тобто може бути здійснена на будь-якій стадії процесу.

Встановивши, що на підставі договору від 26.03.2019 р., який у встановленому законом порядку не розірвано та недійсним не визнано, від ПАТ «Банк Форум» до ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (на даний час Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста») перейшло право вимоги за договором кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про заміну стягувача.

Відтак колегія суддів відхиляє доводи, викладені в апеляційній скарзі, оскільки процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям попередника після постановлення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що вирішуючи заяву ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» суд першої інстанції вийшов за межі заявлених Товариством вимог, прийнявши рішення про заміну стягувача у виконавчих листах № 2-142/10 від 30.04.2010.

Положеннями ст. 13 ЦПК України закріплено такий принципи цивільного судочинства, як диспозитивність цивільного судочинства.

За принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведене, вирішуючи питання заміни стягувача у виконавчих листах, яке заявником у заяві не ставилося, суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому цивільно-процесуальним законом повноважень, а тому ухвала суду у цій частині підлягає зміні шляхом виключення з її резолютивної частини посилання на заміну стягувача у виконавчих листах № 2-142/10 від 30.04.2010.

В решті ухвалу суду слід залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 жовтня 2019 року змінити, виключивши з її резолютивної частини посилання на заміну стягувача у виконавчих листах № 2-142/10 від 30.04.2010.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.11.2019.

Головуючий Судді