ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1356/18
"03" січня 2019 р. смт Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Догадайло М.В., позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи ОСОБА_2, розглянувши в залі суду, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Петриківської районної державної адміністрації,
27.09.2018 до суду звернулася ОСОБА_1 (далі Позивач) з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (далі Відповідачі), про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, домоволодінням АДРЕСА_1, визнавши Відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
11.10.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.
08.11.2018 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, оскільки відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 є неповнолітніми, а спір стосується їх прав на користування житлом.
В судовому засіданні Позивач позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним. Пояснила, що має намір оформити субсидію, але реєстрація Відповідачів перешкоджає цьому, членами її сім'ї останні не були.
Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, про час слухання справи повідомлялися належним чином, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважаються повідомленими). Відзив та будь-які інші клопотання на адресу суду не направляли.
Представник третьої особи - служба у справах дітей Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що визнання неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком за вказаною у позові адресою не порушить їхніх прав. Крім того, представником надано лист служби у справах дітей Петриківської РДА Дніпропетровської області від 03.01.2019 вих. № 239, який протокольною ухвалою суду долучений до матеріалів справи, згідно якого неповнолітні відповідачі були усиновлені, при цьому таємниця усиновлення охороняється законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду Відповідачі були повідомлені вчасно та належним чином, заперечення (відзиву) проти позову не подали, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі.
Заслухавши позивача, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.
Згідно з ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.
У зазначеному житловому будинку, окрім інших, зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, (квартиранти) тобто Відповідачі, які з дня реєстрації не проживають у житловому будинку, що стверджується Актом «встановлення факту проживання» Лобойківської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області від 01.08.2018 № 718 (за участі депутата сільської ради ОСОБА_6 та двох сусідів: ОСОБА_7, ОСОБА_9.), довідкою від 21.08.2018 № 826 (а.с. 6-7).
При цьому з реєстрації за даною адресою Відповідачі до цього часу в добровільному порядку не знялися.
Вказані обставини обмежують право Позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому нерухомістю.
В той же час, як зазначив Позивач, Відповідачі не є і не були членами її сім'ї, та створють їй перешкоди в користуванні таким.
Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування Відповідачів житловим будинком Позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між сторонами договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі). Також Відповідачі не реалізовують своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживають за іншою адресою, тому реєстрація Відповідачів у будинку Позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном.
Тому, власник має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності.
Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дана норма визначає право власника, в тому числі житлового будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який він вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд дійшов до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частинубудинку), квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16.
Інтереси дітей даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, у спірному будинку не мешкають, їх особистих речей у будинку не має. Залишення неповнолітніх дітей зареєстрованими в спірному житловому будинку суперечило б ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України.
Враховуючи те, що на даний час Позивач є законним власником житлового будинку АДРЕСА_1, а зареєстровані в цьому будинку Відповідачі не проживають та не перебувають із Позивачем у родинних відносинах, суд вважає, що позов є обґрунтованим, ґрунтується на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оскільки рішення ухвалено на користь Позивача, то судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на Відповідачів.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Петриківської районної державної адміністрації, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, який втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, яка втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 такою, яка втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) понесені позивачем судові витрати в розмірі 234,94 грн. (двісті тридцять чотири грн. 94 коп.).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) понесені позивачем судові витрати в розмірі 234,94 грн. (двісті тридцять чотири грн. 94 коп.).
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) понесені позивачем судові витрати в розмірі 234,94 грн. (двісті тридцять чотири грн. 94 коп.).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення буде складено 11 січня 2019 року.

Суддя В. О. Говоруха