ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/2173/16-ц

провадження № 22-ц/4809/1548/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Бабков Олександр Олександрович

відповідач - ОСОБА_2 , представник - адвокат Попов Роман Олегович

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», представники за довіреностями - Лисенко Дмитро Вячеславович, Татаріна Ольга Юріївна , Боярська Галина Петрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Попова Романа Олеговича в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2017 року у складі судді Ковальової О. Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Зазначала, що 26 січня 2016 року близько 17 год. 25 хв. по вул. Леніна, 88 в с. Протопопівка Олександрійського району відповідач з явними ознаками алкогольного сп?яніння, керуючи автомобілем «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, не врахував швидкість руху, дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Ford Transit», державний номер НОМЕР_2 , який належить їй на праві приватної власності, під керуванням ОСОБА_5 , що рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. За евакуацію пошкодженого автомобіля нею сплачено 1800 грн. Відповідно до звіту № 19/16 від 29 лютого 2016 року про оцінку транспортного засобу, їй завдані матеріальні збитки на суму 167 040 грн. 12 коп. За виготовлення звіту нею сплачено 1000 грн. 15 лютого 2016 року вона звернулась до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою перерахувати на її рахунок страхове відшкодування у межах страхового ліміту 49750 грн. за мінусом 250 грн. розміру франшизи. Кошти надійшли на її рахунок 24 травня 2016 року.

Просила стягнути з відповідача на її користь 120 209 грн. 40 коп.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 травня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 117 290 грн. 12 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, 1800 грн. у відшкодування витрат з евакуації транспортного засобу, всього 119090 грн.12 коп., а також 1190 грн. 07 коп. у відшкодування сплаченого судового збору. В решті вимог відмовлено.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 серпня 2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т.1 а.с.201-203).

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що розмір шкоди позивачем не підтверджено належними доказами. Звіт про оцінку автомобіля № 19/16 не можна вважати висновком експерта, а суб?єкт оціночної діяльності не являється експертом у розумінні чинного на момент ухвалення рішення законодавства України. Позивач клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи не заявляла, експертне дослідження щодо визначення розміру заподіяної шкоди не проводилось. Висновок експертизи в матеріалах справи відсутній. Автомобіль позивачем не знятий з обліку, позивач продовжує здійснювати його експлуатацію.

Апеляційне провадження відкрито 13 вересня 2019 року (т.1 а.с.229), ухвалою від 24 вересня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 09 жовтня 2019 року (т.1 а.с.238).

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов.

В засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, оскільки у звіті оцінювача розмір шкоди є значно завищеним, а позивач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, відповідач в суд першої інстанції злісно не з`являвся, будь-яких доказів на спростування визначеного розміру матеріальної шкоди не надав.

Представник третьої особи просив розглянути справу за апеляційною скаргою без представника, зазначив, що подію, яка мала місце 26 січня 2016 року визнано страховим випадком та потерпілій виплачено страхове відшкодування, що відповідає ліміту, а для повного відшкодування шкоди винна особа повинна виплатити різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (т.2 а.с.43).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 26 січня 2016 року о 17 год. 25 хв. на вулиці Леніна в селі Протопопівка Олександрійського району Кіровоградської області сталася дорожньо-транспортна пригода: зіткнення автомобіля «Ford Transit», державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві приватної власності та автомобіля «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача. Внаслідок зіткнення автомобілі дістали механічні пошкодження.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 24 березня 2016 року відповідача визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП. Це ним не оспорюється.

Порушення відповідачем Правил дорожнього руху, зокрема п.11.2, п.2.5, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди полягало в тому, що він керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, не врахував швидкості руху, дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з належним позивачу автомобілем, який рухався йому назустріч (т.1 а.с.10).

Статтею 1166 ЦК Українивизначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона має право вимагати від заподіювача шкоди повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13.

Згідно зі ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при визначеннірозміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

При цьому, згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», за замовленням якої суб`єктом оціночної діяльності складено 18 лютого 2016 року звіт №17/16 та визначено станом на 16 лютого 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ОСОБА_1 , в розмірі 180751 грн.38 коп., виходячи з курсу 1 євро= 29,982613 грн. (т.2 а.с.50-64). Протокол огляду автомобіля складено за участю довіреної особи власника автомобіля ОСОБА_5 та представника страхової компанії Павлової С.Л. (т.2 а.с.63 зворот).

В межах встановленого ліміту страхова компанія 24 травня 2016 року виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 49750 грн. (т.1 а.с.11,77).

Крім того, за замовленням від 25 лютого 2016 року довіреної особи власника транспортного засобу також було проведено автотоварознавчу оцінку пошкодженого в результаті ДТП належного позивачу транспортного засобу.

Повідомлення про дату, час та місце проведення товарознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу відповідач отримав 24 лютого 2016 року під розписку, для огляду автомобіля не прибув (т.1 а.с.9).

Звітом №19/16 від 29 лютого 2016 року встановлено, що матеріальний збиток станом на 25 лютого 2016 року заподіяний власнику пошкодженого в ДТП автомобіля становить 167040 грн. 12 коп., виходячи з курсу 1євро= 29,888778 (т.1 а.с.13-33). Звіт складено на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, за допомогою ком`ютерної програми для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ іноземного виробництва. Внаслідок ДТП були пошкоджені та підлягали заміні номерний знак, бампер повністю (10413 грн.72 коп.), н захист ход част п (10484 грн.64 коп.), капот (11153 грн.52 коп.), передня панель (12363 грн.12 коп.), фари ліва і права (12613 грн.68 коп.), панель приладів (37303 грн.92 коп.), повітряні подушки водія і пасажира 78905 грн.52 коп.), радіатор (11892 грн.24 коп.), вентилятор в зб (15725 грн.16 коп.), стартер (10441 грн.08 коп.), опора двигуна пр. (9410 грн.40 коп.), модуль повітряної подушки (13012 грн.92 коп.) та ін.

Саме з цієї суми матеріального збитку 167040 грн. 12 коп. за мінусом отриманого страхового відшкодування виходив суд першої інстанції, задовольняючи позов, та визначив відшкодування шкоди власнику пошкодженого з вини відповідача транспортного засобу в сумі 117290 грн. (167040.12-49750).

Доводи апеляційної скарги не спростовують визначений судом розмір матеріальної шкоди та зводяться до того, що такий розмір шкоди є завищеним, разом з тим належних та допустимих доказів на спростування зазначеного розміру шкоди відповідач не надав до суду першої інстанції, не зазначає і в апеляційній скарзі причин на його думку завищення шкоди.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях .

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Згідно з вимогами ст. 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки, які визначені ст. 27 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася 26 січня 2016 року, позов ОСОБА_1 надійшов до суду 20 червня 2016 року (т.1 а.с.1).

Місце проживання відповідача зареєстровано в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.44,46) і як він підтвердив в судовому засіданні за цією ж адресою він фактично проживає.

Справа до розгляду судом першої інстанції призначалася на 11 листопада 2016 року, на 19 грудня 2016 року, на 28 березня 2017 року, на 25 травня 2017 року, однак в жодне судове засідання відповідач не прибув.

На всі призначені судові засідання відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання надсилалися повістки із зазначенням дати, часу та місця розгляду справи (т.1 а.с.58, 73, 91,95).

Судову повістку на 11 листопада 2016 року відповідач отримав під розписку 16 вересня 2016 року (т.1 а.с.66). Судові повістки на 19 грудня 2016 року та 28 березня 2017 року відповідачу не були вручені в зв`язку з відмовою адресата від отримання, що засвідчено працівником поштового відділення (т.1 а.с.80-81, 92). Судову повістку на 25 травня 2017 року відповідач отримав під розписку 12 квітня 2017 року (т.1 а.с.98), в судове засідання не прибув.

Копія заочного рішення від 25 травня 2017 року судом направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача, однак не була йому вручена в зв`язку з його відмовою, що засвідчено працівником поштового відділення (т.1 а.с.109-110).

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснив, що не приходив в судові засідання за порадою знайомого юриста.

За таких обставин в зв`язку із систематичною неявкою відповідача в судове засідання суд першої інстанції відповідно до норм процесуального законодавства та диспозитивності цивільного судочинства ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки позивач має право на повне відшкодування заподіяної йому шкоди, то суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача завданої ним в ДТП матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та зводяться до переоцінки визначеного судом розміру матеріальної шкоди на підставі автотоварознавчої оцінки пошкодженого транспортного засобу. Передбачених законом підстав для переоцінки доказів апеляційним судом немає, докази щодо визначення іншого розміру шкоди або завищення вартості деталей, робіт або матеріалів не надано відповідачем.

Крім того, за клопотанням відповідача в засіданні апеляційного суду був допитаний суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_6 , який будучи попередженим про кримінальну відповідальність, підтвердив наданий ним звіт про визначення матеріальної шкоди.

Відповідач від призначення експертизи для спростування визначеного у звіті розміру матеріальної шкоди в засіданні апеляційного суду відмовився.

Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Попова Романа Олеговича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішенняОлександрійського міськрайонного суду м. Кіровограда від 25 травня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко