Справа № 333/2458/19
Провадження № 2/333/1551/19
11 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого-судді Кулик В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб у залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент реєстраційних послуг ЗМР, орган опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме кв. АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу, на підставі договору міни від 1996 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. За даною адресою, окрім позивача, також зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 . Відповідач починаючи з 2017 року по теперішній час у квартирі не проживає, її малолітній син, після народження та по теперішній час ніколи не проживав за адресою реєстрації. Позивачу відомо, що ОСОБА_3 проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_4 , що також встановлено судом у цивільній справі № 337/1772/16-ц. Реєстрація відповідача разом з її малолітнім сином у вище вказаній квартирі створює перешкоду позивачу, як власнику квартири, адже виникають проблеми зі сплатою нарахованих надміру комунальних послуг, які відповідач не використовує та не сплачує, неможливість отримати субсидії, тому позивач за захистом своїх прав звернулася до суду.
Посилаючись на зазначене, у зв`язку з тим, що відповідач та її малолітній син не проживають за місцем реєстрації без поважних причин понад два роки, просить суд визнати ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кв. АДРЕСА_1 . А також, просить судові витрати покласти на ОСОБА_2 .
Ухвалою від 22.05.2019 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку. Свої інтереси довірила представляти ОСОБА_5 , який надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні, що відбулося 20.08.2019 року, суду пояснила, що відповідач є її онукою, малолітній ОСОБА_3 правнуком. Вона на прохання своєї доньки зареєструвала у квартирі відповідача, а пізніше і її дитину, оскільки на той час так склалися її сімейні обставини та вона погодилася допомогти. Відповідач за адресою реєстрації мешкала, але епізодично та незначний час. Її дитина жодного дня після народження у спірній квартирі не мешкала, оскільки мешкала разом зі своїми батьками за іншою адресою. Потім їй стало відомо, що відповідач розлучилася та дитина на теперішній час мешкає разом із батьком. Де саме на даний час мешкає ОСОБА_2 позивачу не відомо. Вона декілька разів зверталася до доньки з проханням, щоб відповідач добровільно знялася з реєстрації, однак цього не відбувається, остання на контакт не йде.
Відповідач ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилася, була повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Представник позивача згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг ЗМР у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує.
Представник третьої особи - орган опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду пояснення, в яких просить відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки прийняте рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням призведе до порушень прав малолітньої дитини користування на житло, що визначені та охороняються чинними нормативно-правовими актами України та міжнародними угодами, що порушить право дитини на збереження житлових прав (у тому числі на право проживання).
Третя особа - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, взявши до уваги пояснення позивача, надані під час розгляду справи, заяви надані представниками третіх осіб, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є власником зазначеного житлового приміщення на підставі договору міни від 08.04.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Чепковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1191, що підтверджується дублікатом договору міни, що має силу оригіналу, посвідченого державним нотаріусом Запорізького обласного державного нотаріального архіву Кибальною Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 1-16 (а.с. 8).
Даний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 25.02.2019 року (а.с. 9) та технічним паспортом на квартиру, виданого ТОВ «ЗМБТІ» (а.с. 10-11).
Відповідно до актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 19.04.2019 року, складених комісією у складі: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 , починаючи з 01.01.2017 року фактично не проживають (а.с. 12, 13).
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кожен окремо, суду пояснили, що ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають з січня 2017 року і по теперішній час, особистих речей останніх в квартирі немає, перешкод у користуванні квартирою з боку позивача їм не чинилося, замки в дверях не поміняні.
Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що він є рідним сином позивача. Відповідач по справі є його племінницею. Останній раз він бачив її у 2014 році, вона мешкала разом із чоловіком та дитиною, на орендованій квартирі. Де зараз мешкає остання йому не відомо, оскільки вона даний факт від нього приховує. Він особисто звертався до відповідача з проханням знятися з реєстрації, остання пообіцяла йому, що після отримання необхідних їй документів, вона це зробить. Однак в подальшому перестала виходити на контакт. Він декілька разів звертався до своєї сестри с проханням поговорити зі своєї донькою про зняття з реєстрації за адресою позивача. Однак родичка йому повідомила, що вона не має впливу на доньку, остання розлучилася, залишила дитину з батьком та мешкає десь із співмешканцем.
Як вбачається з рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2016 року по справі № 337/1772/16-ц, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.05.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 337 - розірвано. Між сторонами існує спір щодо місця проживання неповнолітньої дитини, який буде вирішуватися в окремому судовому провадженні. Рішення набуло законної сили 07.06.2016 року (а.с. 45).
Відповідно до заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі № 337/1772/16-ц від 22.06.2016 року, ОСОБА_4 стягнув з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судом також встановлено, що на теперішній час неповнолітня дитина проживає з позивачем та знаходиться на його вихованні та утриманні. Рішення набуло законної сили 05.07.2016 року (а.с. 81).
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_3 за адресою реєстрації не проживають, ОСОБА_2 будь-яких витрат на утримання квартири не несе, будь-які угоди з приводу її проживання та проживання її малолітнього сина в квартирі з позивачем не укладала, її місце проживання позивачу на теперішній час не відомо, дитина проживає разом з батьком за іншою адресою, що встановлено та визначено Хортицьким районним судом м. Запоріжжя.
Реєстрація відповідача разом з її малолітнім сином за вказаною адресою, перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження квартирою. Позивач не може із-за реєстрації відповідача оформити субсидію на оплату комунальних послуг.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди.
Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним.
Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.
Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідач не знімається з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку.
З приводу визнання малолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кв. АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Встановлено, що дитина ОСОБА_3 була зареєстрована у квартирі позивача за місцем реєстрації матері, але не мешкає в спірній квартирі з моменту реєстрації, що визначає позивач та підтверджують свідки. На теперішній час дитина проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_4 , оскільки шлюб між батьками малолітнього розірвано, та відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.06.3016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 та відповідно до вказаного рішення суду місце проживання дитини визначено разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3 .
Суд, визнаючи ОСОБА_2 такою, що втратила право користування кв. АДРЕСА_1 , приходить до висновку, що втрачає таке право і дитина віком до 10 років, оскільки вказана квартира вже не є місцем проживання її матері, а відтак не може бути і її місцем проживання, бо дитина проживає з батьком за іншою адресою.
Також встановлено, що малолітній ОСОБА_3 відповідно до актів про не проживання за місцем реєстрації, в спірній квартирі не мешкає з 2017 року, відповідно до пояснень позивача по справі, малолітня дитина ніколи в її квартирі не мешкала, проживала тільки його мати ОСОБА_2 .
Отже, оскільки право дитини на житлове приміщення є похідним від такого права у її батьків, то ОСОБА_3 втрачає право користування спірною квартирою одночасно із втратою цього права його матері ОСОБА_2 . Але, житлове право дитини в такий спосіб не буде порушено, оскільки вона не проживає в квартирі позивача, мешкає з батьком за іншою адресою, що визначено рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2016 року, тобто дитина більше трьох років проживає з батьком, а мати дитини у спірній квартирі, що належить позивачу, не проживає. Тому дитина на теперішній час відповідно до вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України набуває право користування житловим приміщенням, у якому фактично мешкає разом з батьком, а її реєстрація у квартирі позивача носить суто формальний характер.
Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач разом з своїм малолітнім сином з січня 2017 року по теперішній час не мешкають у спірній квартирі без поважних причин, не є її власниками, співвласниками, відповідач не несе обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишається зареєстрованою разом з сином у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаного відповідача з її малолітньою дитиною, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в праві власності на квартиру, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2019 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя В.Б. Кулик