АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Чернівці

справа № 727/10679/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідачі Чернівецька міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спліт»

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Спліт» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 липня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Нестеренко Є.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та згідно уточнених позовних вимог, які були зазначені в письмовій заяві від 25 квітня 2019 року (а.с.223-237 т.1), просив:

- визнати противоправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради 33 сесії V скликання № 705 від 23 жовтня 2008 року «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині передачі в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Спліт» (далі - ТзОВ «Спліт») земельної ділянки кадастровий номер :36:002:0171, що закріплена за будинковолодінням по АДРЕСА_1 , площею 0,3773 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- визнати недійсним договір оренди землі № 5412, укладений 19 листопада 2008 року між Чернівецькою міською радою та ТзОВ «Спліт», про передачу в оренду вказаної вище земельної ділянки та додаткові угоди до нього;

- скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :36:002:0171, що закріплена за будинковолодінням по АДРЕСА_1 площею 0,3773 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у Державному земельному кадастрі.

Посилався на те, що рішенням Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2008 року, № 705 було вирішено надати в оренду ТзОВ «Спліт» земельну ділянку, кадастровий № :36:002:0171, площею 0,3773 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами соцкультпобуту. На підставі вказаного рішення було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки № 5412. В подальшому дія договору оренди земельної ділянки неодноразово поновлювалась, зокрема останній раз до 27 березня 2019 року.

Позивач вважав, що вказаним вище рішенням Чернівецької міської ради та договором оренди порушується його право на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_2 та перебуває у його користуванні. Зазначав, що в оренду ТзОВ «Спліт» передано частину земельної ділянки, на якій розташовані житловий будинок та господарські споруди, які перебувають у приватній власності позивача. Договір оренди земельної ділянки є недійсним у зв`язку з незаконною передачею Чернівецькою міською радою земельної ділянки в оренду ТзОВ «Спліт» без проведення відповідного аукціону та зміни її цільового призначення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано рішення Чернівецької міської ради 33 сесії V скликання від 23 жовтня 2008 року, № 705 «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині передачі в оренду ТзОВ «Спліт» земельної ділянки кадастровий номер :36:002:0171.

Визнано недійним договір оренди землі № 5412 від 19 листопада 2008 року, укладений між Чернівецькою міською радою та ТзОВ «Спліт» на підставі рішення Чернівецької міської ради 33 сесії V скликання від 23 жовтня 2008 року № 705.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_1 при придбанні 17 березня 1977 року 45/100 житлового будинку перейшло право користування земельною ділянкою площею 1837 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .

Судом встановлено накладання земельної ділянки, яка надана в оренду ТзОВ «Спліт» та знаходиться по АДРЕСА_1 , на земельну ділянку, яка закріплена за ОСОБА_1 та знаходиться по АДРЕСА_2 , орієнтовною площею 0,0744 га.

Суд вважав, що рішення Чернівецької міської ради 33 сесії V скликання від 23 жовтня 2008 року № 705 в частині передачі в оренду ТзОВ «Спліт» земельної ділянки кадастровий номер :36:002:0171 порушує права позивача як власника житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, яка знаходиться по АДРЕСА_2 . Зазначеним рішенням також порушені законні інтереси позивача ОСОБА_1 на безоплатну передачу земельної ділянки, право користування якою він набув після переходу права власності на будівлю.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 24 вересня 2019 року скасовано запис про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :36:002:0171, що закріплена за будинковолодінням по АДРЕСА_1 , площею 0,3773 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у Державному земельному кадастрі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «Спліт» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що ОСОБА_1 не має правовстановлюючих документів на земельну ділянку, якою користується, в тому числі документів, які б свідчили про встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості).

Судом першої інстанції не досліджено обставини щодо переходу до ОСОБА_1 права власності на весь житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_2 .

Вважав необґрунтованим висновок щодо порушення рішенням Чернівецької міської ради 33 сесії V скликання від 23 жовтня 2008 року № 705 в частині передачі в оренду ТзОВ «Спліт» земельної ділянки кадастровий номер :36:002:0171 прав ОСОБА_1 на безоплатну передачу земельної ділянки у власність.

Вказував також на те, що судом першої інстанції не було вирішено клопотання ТзОВ «Спліт» про застосування строків позовної даності до даних правовідносин.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.

Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Зазначав, що рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 січня 1954 року є єдиною та достатньою підставою для виникнення у позивача права користування земельної ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_2 .

Факт накладення земельної ділянки переданої в оренду відповідачу та земельної ділянки, якою користується позивач підтверджений матеріалами справи.

Вказував, що про оскаржуване рішення Чернівецької міської ради та укладення спірного договору оренди позивач дізнався 24 грудня 2015 року та звернувся до суду з вказаним позовом в жовтні 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Рішенням виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 14 січня 1954 року вирішено зареєструвати за землекористувачами будівельного кварталу № НОМЕР_1 земельну ділянку площею 73680 кв.м., виявлені залишки присадибних ділянок площею 32980 кв.м. залишити в тимчасовому користуванні землекористувачів вищезгаданого будівельного кварталу, згідно додатку.

Згідно додатку до вказаного вище рішення вирішено зареєструвати за землекористувачем будинковолодіння АДРЕСА_2 земельну ділянку площею 1055 кв. м. та залишити в тимчасовому користуванні землекористувачів вказаного будинковолодіння земельну ділянку площею 2841 кв.м. (а.с.72 т.1).

Згідно договору купівлі-продажу від 17 березня 1977 року ОСОБА_1 придбав 45/100 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці розміром 1837 кв.м. (а.с.73 т.1)

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 травня 2007 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.74 т.1).

Відповідно до рішення Чернівецької міської ради 18 сесії V скликання від 12 липня 2007 року № 360 «Про погодження місць розташування об`єктів містобудування, надання дозволу забудовникам на підготовку матеріалів попереднього погодження, складання проектів відведення земельних ділянок, внесення змін в окремі рішення» Чернівецька міська рада вирішила погодити місце розташування об`єктів містобудування та надати дозвіл суб`єктам підприємницької діяльності на підготовку матеріалів попереднього погодження, складання проектів відведення земельних ділянок, згідно з додатком 1. У пункті 7 додатку 1 зазначено ТзОВ «Спліт», адреса земельної ділянки АДРЕСА_2 121, орієнтовна площа земельної ділянки 0,36 га, форма користування оренда до 12 липня 2010 року, цільове призначення будівництво багатоквартирного житлового будинку за рахунок земель будинковолодіння № НОМЕР_2 площею 0,1704 га на АДРЕСА_2 та за рахунок земель запасу міста площею 0,17 га. У примітці під позначкою «*» зазначено забудовнику ТзОВ «Спліт» знести житлові будинки АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 та відселити мешканців згідно з чинним законодавством в рахунок передачі 10 % житла та об`єктів соцкультпобуду територіальній громаді міста Чернівці (а.с.15-16 т.1).

Рішенням Чернівецької міської ради 33 сесії V скликання від 27 березня 2008 року, №549 «Про погодження місць розташування об`єктів містобудування, надання дозволу забудовникам на підготовку матеріалів попереднього погодження, складання проектів відведення земельних ділянок, внесення змін в окремі рішення» внесено зміни в пункт 7 додатку 1 до рішення 18 сесії V скликання від 12 липня 2007 року № 360 щодо надання дозволу ТзОВ «Спліт» на підготовку матеріалів попереднього погодження, складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,36 га для будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме графу 7 доповнено словами «з об`єктами соцкультпобуту» (а.с.26-27 т.1)

Відповідно до рішення Чернівецької міської ради 33 сесії V скликання від 23 жовтня 2008 року, № 705 «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» затверджено список землекористувачів, яким затверджуються проекти відведення земельних ділянок і надаються земельні ділянки в оренду (додаток 4). У пункті 13 додатку 4 зазначено ТзОВ «Спліт», площа земельної ділянки 0,3773 га, місце знаходження земельної ділянки АДРЕСА_1 (а.с.61-63 т.1).

Згідно договору оренди землі від 19 листопада 2008 року № 5412 Чернівецька міська рада та ТзОВ «Спліт» на підставі рішення 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 23 жовтня 2008 року, № 705 уклали договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,3773 га, кадастровий номер :36:002:0171, для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами соцкультпобуту, яка знаходиться по АДРЕСА_2 на строк до 12 липня 2010 року включно (а.с.42-43 т.1).

Згідно додаткового договору №2/5412 до договору оренди землі від 26 січня 2010 року строк дії договору оренди поновлюється до 5 березня 2012 року для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами соцкультпобуту (а.с.49 т.1).

Згідно додаткового договору №3/5412 до договору оренди землі від 8 травня 2012 року строк дії договору оренди землі поновлюється з 5 березня 2012 року по 29 березня 2014 року для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами соцкультпобуту (а.с.50 т.1).

Згідно додаткового договору №4/5412 до договору оренди землі від 15 квітня 2014 року строк дії договору оренди землі поновлюється з 29 березня 2014 року по 27 березня 2019 року для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами соцкультпобуту (а.с.51 т.1).

З ситуаційного плану СП «Західноукраїнський експертно-Консультативний Центр» вбачається накладання земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ТзОВ «Спліт» по АДРЕСА_1 на земельну ділянку, якою користується ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 та площа такого накладання становить 0,1192 га (а.с.55 т.1).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, згідно частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 792 ЦК України встановлено за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до частини 1 статті 124 ЗК України (в редакції на момент ухвалення спірного рішення органу місцевого самоврядування) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції суд першої інстанції не врахував наступне.

З позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує порушення своїх прав, як землекористувача земельної ділянки, яка була за рішенням виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 14 січня 1954 року закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_2 .

Відповідно до правил статей 2, 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові 22 травня 2019 року у цивільній справі №310/7353/13-ц.

Також Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

З матеріалів справи вбачається, що строк дії договору оренди землі від 19 листопада 2008 року № 5412 закінчився 27 березня 2019 року.

Помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що договір оренди землі після 27 березня 2019 року вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які ним були передбачені на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

У частині 1 статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умов: по-перше, наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі - Закону) договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 33 Закону встановлена процедура поновлення договору оренди землі.

Згідно частин 1-8 статті 33 Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Отже, для застосування частини 1 статті 33 Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 статті 33 Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 1 серпня 2019 року у справі №385/1446/16-ц.

В ході судового розгляду справи представник Чернівецької міської ради посилався на те, що строк дії оспорюваного договору оренди землі закінчився і сторони його не поновлювали.

Крім того, представник ТзОВ «Спліт» в судовому засіданні підтвердив, що сторонами договору процедура, передбачена статтею 33 Закону щодо поновлення договору оренди, не здійснювалась та відповідна додаткова угода до договору після 27 березня 2019 року не укладалася.

Згідно пунктів 1.1, 5.2 договору оренди землі №5412 вбачається, що вказаний договір укладався з метою будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами соцкультпобуту. Однак в матеріалах справи відсутні докази про те, що орендар виконує належним чином свій обов`язок щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами соцкультпобуту. Представник ТзОВ «Спліт» в судовому засіданні підтвердив, що на даний час будівництво багатоквартирного житлового будинку з об`єктами соцкультпобуту на земельній ділянці, яка надана в оренду, не розпочиналось та не здійснюється.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №815/6945/16 зазначила, що оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача, викладені у його позовній заяві щодо визнання недійсним договору оренди, фактично спрямовані на приведення сторін такого договору до того стану, який вони мали до вчинення вказаного правочину та повернення спірної земельної ділянки у володіння Чернівецької міської ради. Однак, після закінчення строку дії договору оренди землі № 5412 від 19 листопада 2008 року, спірна земельна ділянка повернулась у володіння Чернівецької міської ради.

За таких обставин вимога про визнання договору оренди земельної ділянки є неефективним способом захисту.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Чернівецької міської ради 33 сесії V скликання № 705 від 23 жовтня 2008 року слід зазначити наступне.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Земельні ділянки, які знаходяться в межах населеного пункту рішення органу місцевого самоврядування можуть передаватись третій особі в оренду.

Укладення договору оренди в установленому законом порядку є реалізацією цього рішення, а після набуття права оренди в установленому законом порядку дія цього рішення є вичерпаною. З цього моменту адміністративні правовідносини між суб`єктом владних управлінських функцій та фізичною чи юридичною особою трансформуються у цивільні правовідносини між орендодавцем та орендарем.

Рішення органу місцевого самоврядування, яким вирішено питання про передачу у оренду земельної ділянки є ненормативним актом, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право користування земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 29 січня 2019 року у справі №910/20323/17.

Метою пред`явлення позивачем вимоги про визнання незаконним та скасування рішенням Чернівецької міської ради 33 сесії V скликання від 27 березня 2008 року, №549 є оспорювання права оренди земельної ділянки ТзОВ «Спліт», що виникло в результаті та після реалізації вказаного рішення суб`єкта владних повноважень.

Однак в результаті закінчення строку дії оспорюваного договору оренди припинилось право оренди ТзОВ «Спліт» на спірну земельну ділянку.

За таких обставин вимога про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки є неефективним способом захисту, оскільки задоволення такої вимоги не призведе до поновлення порушеного, на думку позивача, права на спірну земельну ділянку.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійним договору оренди землі не можуть бути задоволені, оскільки позивач просив застосувати неефективний спосіб захисту своїх прав.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не робить висновки щодо обґрунтованості та доведеності позову, оскільки такі висновки мають бути зроблені у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного способу захисту.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

З платіжного доручення №371 від 5 вересня 2019 року вбачається, що ТзОВ «Спліт» за подання до суду апеляційної скарги на рішення, яким вирішено дві вимоги немайнового характеру, сплатило судовий збір в сумі 1920 гривень.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Спліт» слід стягнути 1920 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПКУкраїни, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спліт» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 липня 2019 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Спліт» про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької міської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спліт» 1920 (одну тисячу дев`ятсот двадцять) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 22 листопада 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна