КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/208/19 Головуючий у І інстанції - Кравченко М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мазепи Ніни Миколаївни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діють в інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області про виселення,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, кадастровий номер :04:013:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбане на електронних торгах, що проводились 07 грудня 2008 року ДП «Сетам».

В спірному будинку продовжують проживати відповідачі, чим порушують право власності позивача та обмежують його у користуванні майном.

Зазначає, що відповідачам надсилались письмові вимоги про добровільне звільнення житлового будинку, однак вимога була проігнорована, хоча у ОСОБА_2 є інше житло, що є у його приватній власності з 2010 року, а саме домоволодіння загальною площею 53,7кв.м, що розташоване по АДРЕСА_2 , а також земельні ділянки площею 0,25 га., кадастровий номер :01:304:003 та площею 0,392 га, кадастровий номер 1:016304:0004, що розташовані по АДРЕСА_2 .

Просив виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просив рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він з 14 грудня 2018 року набув права власності на спірний будинок та земельну ділянку, а тому має право володіти, користуватися та розпоряджатися даним майном на власний розсуд та без обмежень.

Відповідач ОСОБА_2 не є власником спірного житлового будинку по АДРЕСА_1 та має у власності інший житловий будинок, тобто забезпечений іншим житлом.

Звертає увагу, що спірний житловий будинок не був відчужений за звичайним правочином, його було реалізовано за згодою Іпотекодержателя (Банку) на прилюдних торгах в стадії виконання судового рішення через реалізацію майна що належить боржнику, відповідачу ОСОБА_2 . При цьому одним із стягувачів був саме позивач.

Крім того, всі діти були народжені та зареєстровані в спірному житловому будинку після укладання договору іпотеки, тому всі їх права обмежуються даним іпотечним договором.

Відсутність згоди органів опіки та піклування на реалізацію майна боржника на прилюдних торгах не може бути підставою для відмови у позовних вимогах, оскільки предметом даного спору не є правомочність проведення електронних торгів, а є захист права власності позивача, шляхом усунення перешкод у користуванні його нерухомим майном.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №372/2575/17 виданого 24 травня 2018 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 12096000 грн, винесено акт про реалізацію предмета іпотеки (лот реалізації майна 313942) ВП №57059320 відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», ст.41 Закону України «Про іпотеку» передано на реалізацію нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 342,9кв.м, житловою площею 102,4кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1217 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий №:04:013:0018, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві власності.

Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 07 грудня 2018 року за №374563 ДП «СЕТАМ» переможцем (покупцем) визнано ОСОБА_1 .

Свідоцтвами від 14 грудня 2018 року зареєстрованими в реєстрі за №2343, 2344, посвідченими приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», ст.41 Закону України «Про іпотеку» та на підставі Акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. 13 грудня 2018 року м. Буча ВП №57059320, а також витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №8239337 від 20 серпня 2013 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№149656434, 149656761 від 14 грудня 2018 року ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,1217 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий №:04:013:0018, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Як зазначено у вказаному вище свідоцтві про придбання майна з прилюдних торгів, майно, яке придбане ОСОБА_1 раніше належало ОСОБА_2 : домоволодіння - на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Кравченко І.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20 грудня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за №6722 та на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Кравченко І.С. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20 грудня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за №6720 та на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку № 09 , який виданий 13 серпня 2008 року Управління земельних ресурсів Обухівського району Київської області.

Спірне домоволодіння та земельна ділянка кадастровий №:04:013:0018, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 належали на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Вказане нерухоме майно в передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» в рамках виконавчого провадження було реалізовано та придбано позивачем ОСОБА_1 про що видано відповідні правовстановлюючі документи, на підставі яких за позивачем проведено державну реєстрацію права власності на домоволодіння та земельну ділянку.

Відповідачі були власниками спірного житлового приміщення та будучи зареєстрованими на законних правових підставах проживали до відчуження спірного будинку на прилюдних торгах, а також продовжують проживати після виникнення у позивача права власності на спірний будинок.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №152382602 за ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 53,7 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м, відсоток зносу 58, а також земельні ділянки площею 0,25 га., кадастровий номер :01:304:003 та площею 0,392 га, кадастровий номер 1:016304:0004, що розташовані по АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи рішення про відому у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належно не наведено правове обґрунтування позову, наведені правові норми не можуть слугувати достатньою правовою підставою для задоволення позовних вимог, а з фактичних обставин справи правових підстав для виселення відповідачів як мешканців житла без надання іншого жилого приміщення за визначених позовом обставин не вбачається.

Крім цього, позивачем не надано суду доказів наявності в малолітніх дітей іншого житла, а подана ним інформаційна довідка №31480553, з якої вбачається за відповідачем ОСОБА_2 право власності на домоволодіння в АДРЕСА_2 , загальною площею 53,7 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м, матеріали стін: дерево, відсоток зносу: 58, загальна вартість нерухомого майна: 26923 грн, є недостатнім помешканням для відповідачів та їх малолітніх дітей.

Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітніх дітей.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, колегією суддів беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 придбав на електронних торгах, що проводилися 07 грудня 2018 року ДП «СЕТАМ» житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, кадастровий номер :04:013:0018 за тією ж адресою, що підтверджується Актом про реалізацію предмета іпотеки від 13 грудня 2018 року.

14 грудня 2018 року право власності на зазначений житловий будинок та земельну ділянку було оформлено на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвами виданими приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. від 14 грудня 2018 року, зареєстровані в реєстрі за №2344 та №2343 відповідно; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № від 14 грудня 2018 року на житловий будинок загальною площею 342,9 кв.м, житловою площею 102,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №149656761 від 14 грудня 2018 року на земельну ділянку площею 0,1217 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :04:013:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 14 грудня 2018 року набув права власності на спірні житловий будинок та земельну ділянку.

Проте, позивач не має можливості користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном через проживання там відповідачів.

26 грудня 2018 року на адресу відповідачів було направлено вимогу про добровільне виселення, яка була проігнорована.

Також колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має у приватній власності домоволодіння загальною площею 53,7 кв.м, що розташоване по АДРЕСА_2 , а також земельні ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:304:0003 та площею 0,392 га, кадастровий номер :01:304:0004, що розташовані за вищезазначеною адресою та підтверджуються інформаційною довідкою від 11 січня 2019 року за номером 152382602 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек.

Отже, колегією суддів встановлено, що власником будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , набуття права власності за яким та її реєстрація на час розгляду справи неправомірними та недійсними не визнані і не скасовані, відповідачі залишаються проживати у спірному будинку, чим чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном, хоча мають інше житло, тому позов підлягає задоволенню.

За правилами ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Заперечуючи проти вимог позову представник відповідачів у судовому засіданні зазначив, що виселення відповідачів із спірного житла порушить їхнє право на проживання.

В обґрунтування своїх заперечень посилався на статтю 109 ЖК УРСР, відповідно до якої виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

Представник відповідача вважає, що виселити відповідачів із спірного житлового приміщення не можна, оскільки це приміщення частково було придбане за рахунок кредиту, а частково за кошти відповідача. При цьому посилається на правовий висновок Верховного Суду у справі №644/3244/17.

Однак до суду першої інстанції відповідних доказів на підтвердження обставини набуття відповідачем майна не лише за кредитні кошти а і за кошти покупця надано не було.

Конституцією Українипередбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції Українивстановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положеннями статті 391 ЦК Українипередбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У справі, що розглядається, виселення відповідачів в контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням порушення права останніх на житло та добросовісних дій позивача, як набувача майна внаслідок втручання в його право власності ризику понесення індивідуального і надмірного тягаря, зокрема, якщо йому не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Зі справи вбачається, що позивачем набуто право власності на майно шляхом придбання його на електронних торгах, що проводилися 07 грудня 2008 року ДП «Сетам», презумпція чинності яких на момент розгляду цього спору не спростована.

У матеріалах справи також наявні докази, що свідчать про наявність у відповідачів іншого майна, тому їхнє право на житло не потребує забезпечення шляхом надання їм іншого майна при виселенні, оскільки згідно зі статтею 109 ЖК УРСР передбачено гарантування захисту права на проживання у визначених законом випадках, коли після виселення фізична особа залишається взагалі без житла та можливості винаймати житло за договором найму. При цьому норма статті 109 ЖК УРСР не гарантує захист права власності відповідачів на майно, придбане за кредитним договором.

Представником відповідачів у судовому засіданні не спростовано обставин наявності у відповідачів іншого придатного для проживання майна та не зазначено обставин, які свідчать, що відповідачі мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, та зазначена спірна квартира, є їхнім "житлом" у розумінні статті 8 Конвенції, та що саме це житло задовольняє потреби відповідачів, необхідні для фізичного їх існування, на відміну від належного їм на праві власності будинку, право на проживання у якому мають відповідачі.

Таким чином, колегія вважає, що відмова у задоволенні доведених та законних вимог позову власника призведе до виникнення негативних для позивача наслідків, пов`язаних з позбавленням права на володіння власністю, в той час як відповідачами не спростовано, що їхнє право на житло може бути забезпечено шляхом використання належного ОСОБА_1 на праві власності та членам його сім`ї на праві користування будинку.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, дав неналежну оцінку зібраним доказам, дійшов до неправильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з вимогами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог, то судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню з повнолітніх відповідач порівну, в рівних частинах, оскільки інший порядок стягнення судових витрат діючим законодавством не передбачений.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мазепи Ніни Миколаївни задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діють в інтересах малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації в Київській області про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) судовий збір по 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок з кожного окремо.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 25 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана