КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №363/4018/18

провадження № 22-ц/824/6878/2018

13 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Вишгородської міської ради, треті особи: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, Кредитна спілка «Перший кредитний альянс», Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту та визнання права на спадщину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 січня 2019 року у складі судді Рудюк О. Д.,

встановив:

03.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила звільнити з-під арешту спадкове майно померлої ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,0994 га, розташовану за цією ж адресою. Також просила визнати за нею право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської областівід 09 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 січня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 січня 2019 року, матеріали справи направити до Вишгородського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Свої доводи мотивує тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, права позивача на справедливий розгляд та доступ до правосуддя.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Відповідно до положень ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У справі «Belletv. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

За правилом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ЦПК України суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Даною статтею також встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Відповідно до вимог статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві відсутнє зазначення: ідентифікаційного коду юридичних осіб відповідачів та третіх осіб в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; доказів підтвердження факту смерті ОСОБА_2 ; не залучено третю особу ОСОБА_3 , на права та обов`язки якої може вплинути судове рішення.

Визнаючи вказану заяву неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк позивач не усунула недоліки позовної заяви.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в якості додатку позивачем зазначено копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту смерті вказаної особи є необґрунтованим.

Відповідно до ч.3 ст.53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

За таких підстав не зазначення в позовній заяві ОСОБА_3 в якості третьої особи не могло слугувати підставою для залишення позовної заяви без руху, а відтак і підставою для її подальшого повернення позивачу.

Залишення позову без руху в зв`язку з відсутністю в позовній заяві коду ЄДРПОУ відповідачів та третьої особи, враховуючи предмет та підстави позову, колегія суддів розцінює як формальний підхід до вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Недоліки позовної заяви, про які було зазначено в ухвалі від 09 жовтня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, не могли слугувати достатньою підставою для її повернення, а повернення позовної заяви з інших підстав, про які не було зазначено у вказаній ухвалі суду, не ґрунтується на законі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу судді першої інстанції не можна визнати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 січня 2019 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк