Справа № 447/621/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/2490/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

в березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на її користь аліментів в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 06.10.2016 року шлюб між сторонами розірвано, від шлюбу у них народилося двоє дітей, які на даний час проживають разом з позивачкою та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, з дітьми спілкується не часто, а тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1500 гривень 00 копійок на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.03.2019 року. Розмір аліментів підлягає індексації.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у справі у розмірі 768 гривень 40 копійок в дохід держави.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує про те, що надає кошти на утримання дітей і купує їм подарунки, проте з 2018 року не працевлаштований та має нову сім`ю, що покладає на нього додаткові фінансові обов`язки. Зазначає, що висновки суду про те, що заявлений позивачкою розмір аліментів не суттєво перевищує мінімальний розмір аліментів, встановлений законом є помилковими, оскільки для нього, як для безробітного, вказана сума є суттєвою, оскільки він створив нову сім`ю та на його утриманні перебувають непрацездатні батьки дружини. Вказує на відсутність доказів того, що діти часто хворіють. Просить рішення суду змінити та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1013 гривень 50 копійок на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 щодо її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції, враховуючи потреби дітей, наявність у відповідача обов`язку по їх утриманню, дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати щомісячно на користь позивачки по 1500 на кожну дитину до досягнення повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дітей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ст. 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналогічні роз`яснення містить п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Матеріалами справи підтверджується, що 05.07.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який розірвано 06.10.2016 року, що підтверджується рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 06.10.2016 у справі №447/1527/16-ц.

За час перебування у шлюбі в сторін народилось двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 09.06.2008 року серії НОМЕР_1 та від 06.10.2011 року серії НОМЕР_2 .

Діти проживають разом із позивачем, що стверджується довідкою від 19.09.2018 №507 та не заперечувалося сторонами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 26.05.2018 року серії НОМЕР_3 . У них народилася дитина ОСОБА_7 , що стверджується копією свідоцтва про народження від 11.02.2019 року серії НОМЕР_4 , позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб від 18.09.2018 року серії НОМЕР_5 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 кошти на матеріальне утримання дітей добровільно не надає, не виконує батьківського обов`язку по матеріальному утриманню дітей, які таких коштів потребують.

Матеріалами справи безспірно встановлено і цього не заперечував відповідач, що їхні з позивачкою діти проживають разом з матір`ю.

Враховуючи потреби дітей, визначений законом мінімальний розмір аліментів, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про стягнення аліментів в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, оскільки батько дітей є особою молодого віку, працездатний, будь-яких протипоказань до роботи немає, крім того, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено наявності об`єктивних обставин, які б перешкоджали отриманню відповідачем постійних доходів, щоб забезпечити належне виконання ним обов`язку з матеріального утримання дітей.

А відтак, зважаючи на рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, а також встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, потреби дітей, матеріальне становище відповідача, колегія суддів з врахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, відповідає встановленим обставинам справи.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи відсутність будь яких протипоказань для працевлаштування відповідача, в тому числі і на високооплачувану роботу для поліпшення його матеріального стану, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дітей, належні умови проживання дітей, і при цьому діти сторін будуть захищені та будуть отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач проживає у батьків дружини та повинен оплачувати комунальні послуги, з огляду на те, що її батьки є непрацездатними, не спростовують висновків суду першої інстанції по необхідність стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 1500.00 грн. на дитину, оскільки такі кошти необхідні дітям для їх гармонійного, повноцінного розвитку та належних умов проживання дітей, для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Заперечуючи щодо стягнення аліментів у розмірі по 1500.00 грн., апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що заявлений позивачкою розмір аліментів для нього, як для безробітного, є суттєвою сумою, оскільки він створив нову сім`ю.

Матеріали цивільної справи дійсно містять інформацію про те, що відповідач вдруге зареєстрував шлюб та батьки його дружити є непрацездатними за віком, що стверджується копіями пенсійних посвідчень, однак те, що батьки його дружини є непрацездатними не покладає на нього обов`язку щодо їх утримання, окрім того, вони отримують пенсію. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що з 2011 року, тобто, з часу його звільнення з роботи, він не може працевлаштуватися на іншу роботу, яка б давала змогу задовольняти матеріальні потреби його дітей від першого шлюбу та матеріально утримувати нову сім`ю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.