Справа № 466/4744/18 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/2504/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Глинської Д.Б. від 19 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та задоволити заяву про забезпечення позову. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, неправильною та такою, яка порушує його права. Зазначає, що стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 було вирішено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03.10.2013 року, справа №466/835/13, відповідно до якого з 06.02.2013р. стягується 1/2 частина від доходу ОСОБА_3 В Галицькому відділі державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито ВП №42907232 про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вказує, що позовні вимоги та заходи забезпечення позову не є тотожними. Звертає увагу, що заявлений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 необхідно забезпечити шляхом зупинення виконання виконавчого провадження №42907232 від 17.04.2014 року стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_3 , оскільки витрати на утримання спільного сина ОСОБА_4 лежить на Заявнику. Справа про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_3 розглядається з липня 2018 року. Весь цей час дитина ОСОБА_4 і далі проживає батьком (позивачем). Матір`ю дитини (відповідачем) не спростовано жодним чином інформацію, що син не проживає з нею. ОСОБА_1 зазначила, що син зареєстрований в квартирі, в якій вона проживає. Але аліменти кошти, необхідні для забезпечення всіх потреб дитини. ОСОБА_1 не наведено жодних доказів того, що вона витрачає аліменти на потреби дитини.

В судове засідання окрім представника відповідачки решта учасників справи не з`явилися, однаксуд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також, зокрема, і те, що інтереси відповідачки у судовому засіданні захищав представник, а позиція позивача по суті розгляду викладена в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів заяви про забезпечення позову, позовної зави, апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 247, ч.ч.1, 2 ст. 149, п.10 ч.1, ч.3, ч.10 ст.150 ЦПК України, п. 2, 4, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005, рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», рішення від 17 липня 2008 року «Каїч та інші проти Хорватії», та відмовляючи в задоволенні заяви, виходив з того, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року забезпечено позов ОСОБА_3 та зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 466/835/13, виданого Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частини доходу щомісячно, починаючи з 06 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 42907232, що перебуває у Галицькому відділі державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Постановою Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року про забезпечення позову. У постанові Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2019 року зазначено, що вимога заяви про забезпечення позову є тотожною заявленій позивачем позовній вимозі. Відповідно до приписів ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Разом із тим, позивачем не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких він звернувся до суду. Відтак, враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 зазначено, що суди, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих правовідносин судом касаційної інстанції, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

19.06.2018р. ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив:

- звільнити ОСОБА_3 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначених на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року у справі №466/835/13;

- стягувати з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 4000 грн. до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією.

18.06.2019р. ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити цивільний позов шляхом зупинення виконання виконавчого провадження №42907232 від 17 квітня 2014 року стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини від його доходу на підставі виконавчого провадження №429073232 до прийняття рішення по справі №466/4744/18.

В обґрунтування цієї заяви покликався на те, що стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 було вирішено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року, відповідно до якого з 06 лютого 2013 року з нього стягується 1/2 частина доходу. В Галицькому відділі державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області було відкрито виконавче провадження ВП №42907232. З 28 травня 2016 року син ОСОБА_4 постійно проживає разом із ним. Галицький відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області продовжує стягувати з нього аліменти на утримання сина на користь ОСОБА_1 , хоча витрати з утримання сина в повній мірі лежать на ньому. У нього, ОСОБА_3 , відсутня заборгованість по аліментах. У зв`язку з вищенаведеним, просив зупинити виконання виконавчого провадження №42907232 від 17 квітня 2014 року.

З наведеного вище вбачається, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач ОСОБА_3 по суті є тотожними позовній вимозі про припинення сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_4 , призначених на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року по справі № 466/835/134.

Тому застосування таких заходів забезпечення позову суперечить нормам процесуального закону, про що йшлося.

Крім цього, що стосується заходів забезпечення, то такі фактично є заходами, які по суті зупиняють виконання судового рішення, яке набрало законної сили у іншій справі. Вказане є неприпустимим.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу, слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра