Справа № 462/6348/18 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1927/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів:Бойко М.М., Савуляка Р.В.

секретар: Іванова О.О.

З участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Юхименко Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 463/5280/1462/6348/18 за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», третя особа: Первинна профспілкова організація Об`єднаних профспілкових організацій підприємства «ЛОРТА» про визнання наказу про реорганізацію структури виробництва та наказу про вивільнення працівників, наказу про переведення незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи,-

в с т а н о в и в :

05.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом про визнання наказу про реорганізацію структури виробництва та наказу про вивільнення працівників незаконними.

27 листопада 2018 року позивач збільшила позовні вимоги та просила суд визнати Наказ директора ДП «ЛДЗ «Лорта» №606-к «Про переведення» від 06 листопада 2018 року незаконним, поновити її на посаді начальника цеху гальванопокриття (002) ДП «ЛДЗ «Лорта» з 06 листопада 2018 року та стягнути з відповідача у її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та різницю у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним Наказ директора ДП «ЛДЗ «Лорта» №435 від 17 серпня 2018 року «Про реорганізацію структури виробництва» .

Визнано незаконним наказ директора ДП «ЛДЗ «Лорта» №606 від 06 листопада 2018 року «Про переведення».

Вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді начальника цеху гальванопокриття 002 ДП «ЛДЗ «Лорта» з 06 листопада 2018 року.

Стягнуто з ДП «ЛДЗ «Лорта» на користь ОСОБА_1 28 253, 96 грн. різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено у зв`язку з безпідставністю такої.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник відповідача-адвокат Юхименко Р.І. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним в частині задоволених позовних вимог. Суд визнав незаконним Наказ директора ДП «ЛДЗ «Лорта» №435 «Про реорганізацію структури виробництва» від 17 серпня 2018 року з мотивів ненадання профспілці завчасно інформації з питань реорганізації, що тягне за собою скорочення чисельності або штату працівників. Такий висновок суду є необґрунтованим, оскільки з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що недійсність наказу про реорганізацію пов`язувалась не з відсутністю інформації про реорганізацію, а з тим, що на підприємстві не проводилось жодних консультацій роботодавця з профспілкою щодо економічної обґрунтованості реорганізації виробництва та пов`язаного з цим вивільнення, а також, недійсність наказу про реорганізацію пов`язувалась з надання профспілкою згоди виключно на реорганізацію невиробничих структурних підрозділів.

Апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. При ухваленні рішення судом порушено норми матеріального права. Судом не надано оцінки тому факту, що всі працівники підприємства були працевлаштовані. Зазначає, що суд безпідставно визнав Наказ № 606 «Про переведення» від 06 листопада 2018 року незаконним, не надавши значення тому, що відповідно до ст.32 КЗпП України всі працівники згідно Додатку №1 були працевлаштовані. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши пояснення представника відповідача - адвоката Юхименко Р.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

За приписами статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судових засіданнях.

Зазначеним у ст. 263 ЦПК вимогам рішення суду не відповідає.

Матеріалами справи та поясненнями позивача ОСОБА_1 встановлено, що вона працює на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» (далі ДП «ЛДЗ «ЛОРТА») на посаді начальника цеху гальванопокриття 2 групи (002) з 16 листопада 2007 року, а загалом на заводі працює з 1981 року, на посаді начальника цеху з 1997 року. Через періодичні реорганізації заводу була переведена на інше робоче місце, про що видавався наказ та вносилися відомості до трудової книжки. З 30 травня 2016 року виконує обов`язки заступника голови профкому первинної профспілкової організації об`єднаних профспілкових організацій підприємства «ЛОРТА» (далі ППО ОПО П «ЛОРТА»). Згідно Розпорядження Голови ППО ОПО П «ЛОРТА» № 3 від 28 березня 2018 року виконання обов`язків голови ППО ОПО П «ЛОРТА» було покладено на позивача на час відпустки голови ОСОБА_2 . Після відпустки Ревула ОСОБА_3 . ОСОБА_4 звільнився і позивач, як його заступник, продовжила виконувати обов`язки голови ППО ОПО«ЛОРТА». 01 жовтня 2018 року її обрали головою ППО ОПО ДП «ЛДЗ «ЛОРТА».

17 серпня 2018 року директор ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» ОСОБА_5 видано наказ № 435 «Про реорганізацію структури виробництва», відповідно до якого з метою оптимізації структури управління виробництвом та вдосконалення організації робіт по заводу наказано реорганізувати шляхом перетворення цеху гальванопокриття (002) у дільницю гальванічного і лакофарбного покриття, з подальшим приєднанням до цеху друкованих плат (010). Після прийняття такого рішення директором заводу видано наказ № 483 «Про вивільнення працівників», яким наказано вивільнити працівників заводу згідно Додатку 1, у якому, серед інших, значиться і позивач.

Із матеріалів справи встановлено, що ППО ОПО П «ЛОРТА» давала згоду на реорганізацію невиробничих структурних підрозділів, та не надавала згоду на реорганізацію цеху гальванопокриття (002), яке є виробничим структурним підрозділом, та яке за наказом № 435 «Про реорганізацію структури виробництва» від 17 серпня 2018 року було реорганізоване.

Окрім цього, ППО ОПО П «ЛОРТА» згідно протоколу засідання № 77 від 29 серпня 2018 року згоду на вивільнення працівників не надавала.

19 жовтня 2018 року адміністрація ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» звернулася до ППО ОПО П «ЛОРТА» із поданням № 520/2235 на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП позивача у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників згідно наказів від 17 серпня 2018 року № 435 «Про реорганізацію структури виробництва» та від 06 вересня 2018 року № 482 «Про вивільнення працівників». Відповідно до протоколу № 2 від 29 жовтня 2018 року профком не дав згоду на вивільнення позивача. 06 листопада 2018 року наказом № 606-к «Про переведення» позивача ОСОБА_1 , начальника цеху 2 групи цеху гальванопокриття (002) з окладом 8560 грн. було переведено з 06 листопада 2018 року на посаду старшого майстра дільниці 2 групи (код КП 1222.2) слюсарно-штампувального цеху (007) з окладом 6440 грн. за її згодою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду доказів, що ним завчасно було подано професійній спілці інформацію про реорганізацію, що є наслідком скорочення чисельності чи штату працівників, причини звільнень, кількість і категорії працівників, строки проведення звільнень.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки факт надання інформації профспілці про реорганізацію підтверджується самим позивачем, а також підтверджується фактом розгляду даного питання на засіданні профспілки 27 червня 2018 року, відтак доводи позивача в цій частині позовних вимог не знайшли свого підтвердження.

Окрім цього,чинним законодавством не передбачено необхідності надання згоди на реорганізацію підприємства профспілковим органом, норми ч.2 ст. 49-4 КЗпП України та статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачають, що профспілкам надається лише інформація по питанню реорганізації.

Задовольняючи позов про визнання незаконним наказу директора Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» № 483 «Про вивільнення працівників» від 06 вересня 2018 року, суд виходив з того, що відповідач не дотримався процедури, встановленої статтею 43 КЗпП України, щодо вивільнення працівників, а саме: відсутня попередня згода виборного органу первинної профспілкової організації. Відповідно до частини 1 статті 43 КЗпП України за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації здійснюється розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ч.І ст.40 КЗпП України. Прийняття роботодавцем рішення про майбутнє вивільнення працівників (тобто, прийняття попереднього рішення, яким лише планується вивільнення, а не здійснюється звільнення працівників), не потребує попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК до суду має право звернутись особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина 2 статті 4 ЦПК передбачає, що в інтересах інших осіб можуть звертатись до суду особи лише у випадках, встановлених законом. У зв`язку з цим, позивач ОСОБА_1 не уповноважена оскаржувати наказ «Про вивільнення працівників» в цілому. Також слід зазначити, що на підставі цього наказу усі працівники були працевлаштовані на підприємстві на інші вакантні посади.

Щодо позивача ОСОБА_1 така не була звільнена на підставі наказу № 483 «Про вивільнення працівників», а була переведена за її згодою на іншу роботу, що нею не заперечується. Так як Наказ № 483 «Про вивільнення працівників» не був реалізований щодо позивача ОСОБА_1 , відтак суд не вбачає порушення її прав цим наказом .

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу директора Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» № 606 К «Про переведення» від 06 листопада 2018 року та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника цеху гальванопокриття 002 Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» з 06 листопада 2018 року, суд встановив, що переведення позивачки на посаду старшого майстра мало на меті подальше її звільнення із займаної посади, оскільки на займаній посаді роботодавцем штучно та необгрунтовано створювались перешкоди для нормальної зайнятості позивача, що є порушенням вимог статті 32 КЗпП України. Натомість, порушень статті 32 КЗпП України під час здійснення переведення позивачки на посаду старшого майстра дільниці 2 групи слюсарно- штампувального цеху не встановлено, оскільки зазначена норма передбачає, що таке переведення допускається, якщо працівник надав на це згоду. Таку згоду на переведення позивачка надала, про що остання зазначає у своїй заяві про збільшення позовних вимог. Колегія суддів з приводу зазначеного у апеляційній скарзі зазначає, що норми чинного законодавства роботодавцем в цій частині були дотримані.

Згідно змісту оскаржуваного рішення суд встановив, що позивачка надала згоду на переведення вимушено та внаслідок збігу тяжких обставин, які були створені відповідачем та полягали у протиправній реорганізації підприємства. Доказів того, що позивачка надала згоду на переведення вимушено, у справі не має. Відповідач не міг звільнити позивачку з підприємства, оскільки профспілковий комітет не надав відповідної згоди на таке звільнення. Окрім того, обіймаючи з 01 жовтня 2018 року посаду голови ППО ОПО П «ЛОРТА», позивачка була захищена подвійними гарантіями. Зокрема, згідно ч.3 ст.252 КЗпП України її звільнення допускалось лише за наявності попередньої згоди виборного органу, членом якого вона є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки. Окрім вищевикладеного, суд скасував наказ про переведення позивачки на іншу посаду також у зв`язку з тим, що реорганізація підприємства фактично проведена не була. Однак, зазначені обставини судом жодними доказами не підтверджені, та не встановлювались. Реорганізація ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» відбулась. Цех, в якому працювала позивачка, був перетворений в дільницю гальванічного і лакофарбного покриття, з подальшим приєднанням до цеху друкованих плат.

Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України (далі ГК) підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою ст. 65 ГК прописано, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

За частиною третьою статті 64 ГК підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

При цьому, втручання у господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу.

Оскільки переведення ОСОБА_1 на іншу роботу було проведено згідно вимог чинного законодавства, за її погодженням, відтак, не підлягає до задоволення вимога про стягнення з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» 28253,96 грн. різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.3, 4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

Порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права, що має місце в даній справі, вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову про визнання незаконним наказу про реорганізацію структури виробництва та наказу про вивільнення працівників, наказу про переведення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: С.М.Бойко

Р.В.Савуляк