Справа № 559/1201/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.,

секретаря судового засідання Крушняк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні права користування жилим будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування жилим будинком шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим будинком. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй належить на праві приватної власності жилий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного між нею та ОСОБА_5 і посвідченого 23 жовтня 2002 року державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори.

Право власності позивачки на вказаний будинок зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В даному будинку позивачка зареєстрована та постійно проживає. Крім неї ще проживають члени її сім`ї: ОСОБА_6 (співмешканець), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_8 (дочка), ОСОБА_9 (дочка) та четверо онуків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Крім зазначених членів сім`ї, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі по справі.

Відповідачі по справі не були членами сім`ї позивачки. Вона дозволила їм проживати у належному їй будинку тимчасово за проханням ОСОБА_2 , з якою були знайомі. За її словами вона мала придбати для себе жилий будинок і відразу виселитися та знятися з реєстрації. Договір найму позивачка з відповідачами не укладали. Вона також погодилася на тимчасову реєстрацію відповідачів у належному їй будинку. Відразу після реєстрації вони добровільно залишили її будинок. Свою відсутність пов`язували з пошуком власного жилого будинку, з вступом дітей у навчальні заклади.

Позивачка зазначає, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше чотирьох років, що підтверджується актами обстеження від 11 березня 2019 року, від 12 квітня 2019 року та від 13 травня 2019 року. На даний час місце проживання відповідачів їй не відоме. На дзвінки відомих її номерів не відповідають.

За таких обставин вважає, що відповідачі порушують її право, як власника житла, на вільне користування своєю приватною власністю та перешкоджають у оформлені субсидії на оплату комунальних послуг. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування жилим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , такими що втратили право користування жилим будинком.

Позивачка до суду не з`явилася, згідно поданої заяви просить розгляд справи провести за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Справа розглядається у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, про що повідомлені належним чином усі учасники.

Відповідачі відзив на позову заяву не подали, заяв та клопотань від них не надходило. Ухвалу про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження, якою визначено строк подачі відзиву на позовну заяву та копію позовної заяви з додатками, направлено відповідачам за зазначеною у позовній заяві адресою зареєстрованого місця проживання, проте до суду повернулись конверти із зазначенням листоноші «за даною адресою не проживають».

Відповідно до ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких умов, суд вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є власницею жилого будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного між нею та ОСОБА_5 і посвідченого 23 жовтня 2002 року державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори Хомич О.С., серія ВАВ № 154956 (а.с. 4).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2019 року ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності (а.с. 5).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно довідки, виданої Гірницькою сільською радою від 17.05.2019 року № 260, в будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , зареєстровані: ОСОБА_6 (співмешканець), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_8 (дочка), ОСОБА_9 (дочка) та четверо онуків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (внук), ОСОБА_2 (не родич), ОСОБА_3 (не родич), ОСОБА_4 (не родич) (а.с. 6).

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно актів комісії Гірницької сільської ради від 11 березня 2019 року № 150, від 12 квітня 2019 року № 246, від 13 травня 2019 року №304, на час обстеження будинку АДРЕСА_1 , зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не проживають з 2015 року, особистих речей і документів не виявлено, про що складено відповідні акти (а.с. 7,8,9).

Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставними та підлягають задоволенню, оскільки відповідачі, будучи зареєстрованими в житловому будинку, який належить на праві приватної власності позивачці, не проживають в ньому з 2015 року, не являються членами її сім`ї, а тому мають бути визнані такими, що втратили право на користування житлом позивачки.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст 321, ст. 386, ст. 391 ЦПК України, ст.72, ст. 150 ЖУ України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування жилим будинком шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим будинком задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування жилим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування жилим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 солідарно на користь позивачки судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: