Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 431/1161/17

провадження № 61-25086св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фермерське господарство «Схід-Агро»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Схід-Агро» на рішення апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Назарової М. В., Авалян Н. М., Стахової Н. В. від 26 вересня 2017 року та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області у складі судді Олійник С. В. від 20 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Луганської області у складі колегії суддів: Назарової М. В., Авалян Н. М., Стахової Н. В. від 26 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «Схід-Агро» (далі - ФГ «Схід-Агро») про стягнення збитків, упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що весною 2013 року відповідачем самовільно засіяна земельна ділянка, яка належить йому на праві власності. Цей факт підтверджується матеріалами кримінального провадження, яке закрито 25 листопада 2016 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України. Указаними діями відповідача нанесені збитки у вигляді упущеної вигоди у 2013 році в загальному розмірі 84 654,59 грн. Також через відсутність очікуваних, але неотриманих доходів, зазнав душевних страждань, які оцінює як моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Просив визнати поважними причини пропуску звернення до суду та поновити пропущений строк для звернення до суду, оскільки спочатку звернувся в межах кримінального провадження, яке було закрите лише 25 листопада 2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 20 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позов, із посиланням на вимоги статті 22 ЦК України, виходив із того, що позивач не довів можливість вирощувати саме соняшник та реальність своїх намірів, та не здійснив реальні дії, які б виразили його намір вирощувати соняшник та одержати прибуток на належній йому земельній ділянці, яка навмисно була засіяна відповідачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 20 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ФГ «Схід-Агро» на користь ОСОБА_1 6 024,30 грн збитків та 1 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судовий збір.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, виходив із наявності правових підстав для захисту порушених прав позивача як власника земельної ділянки, шляхом стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заподіяних збитків, завданих самовільним зайняттям належної йому земельної ділянки, у сумі 6 024,30 грн. Оскільки внаслідок неправомірних дій відповідача порушено право власності позивача на земельну ділянку, останньому заподіяно і моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на підставі статтей 386, 1167 ЦК України, і враховуючи характер правопорушення суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500 грн.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційних скарг

У жовтні 2017 року ФГ «Схід-Агро» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Луганської області від 26 вересня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд проігнорував заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача, що тягне за собою відмову в позові, оскільки позивач про порушення своїх прав дізнався у 2013 році. Разом із тим, апеляційний суд неправильно визначив розмір відшкодування майнової шкоди та позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 20 червня 2017 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 26 вересня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідач, який порушив право, одержав у зв`язку з цим доходи, а розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. За рішенням суду розмір відшкодування позивачу визначено 6 024,30 грн, що значно менше розміру доходів відповідача, а саме 29 431,51 грн, але оскільки вимоги позивача відповідач добровільно не задовольнив у 2013 році, то на момент звернення до суду розмір упущеної вигоди складає 84 654,59 грн.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У січні 2019 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу ФГ «Схід-Агро», у яких просить зазначену касаційну скаргу відхилити, вважаючи її необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на матеріалах справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ФГ «Схід-Агро» та витребувано цивільну справу із Старобільського районного суду Луганської області № 431/116/17. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Луганської області від 26 вересня 2017 року в частині задоволення позову до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,2791 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 005827, виданим Старобільською районною державною адміністрацією 17 березня 2004 року на підставі розпорядження голови Старобільської райдержадміністрації від 21 листопада 2003 року № 524/2 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Указана земельна ділянка знаходиться всередині земельного масиву, на якому знаходилися земельні ділянки інших осіб і відповідно до актів від 14 червня 2012 року повернуті колишнім власникам до земель запасу.

Розпорядженням голови Старобільської районної державної адміністрації № 883 від 29 грудня 2012 року громадянці ОСОБА_2 надана в оренду терміном на 49 років земельна ділянка площею 40,4116 га, яка знаходиться на території Лиманської сільської ради Старобільського району.

В надану ОСОБА_2 земельну ділянку увійшли й земельні ділянки, які раніше виділялися вищезазначеним особам - колишнім членам сільського фермерського господарства «Заречьє».

26 квітня 2013 року ОСОБА_2 уклала договір № 125 з ФГ «Схід-Агро», згідно якого останнє взяло на себе зобов`язання надати послуги по обробці ґрунту та вирощуванню сільськогосподарської продукції.

Після укладення договору працівниками ФГ «Схід-Агро» був проведений засів соняшника на земельних ділянках, наданих в оренду ОСОБА_2 , і при цьому також ненавмисно був проведений посів соняшника і на земельній ділянці ОСОБА_1 , яка знаходиться всередині земельного масиву, який наданий ОСОБА_2 .

Досудовим розслідуванням, проведеним слідчим Старобільського ВП ГУНП у Луганській області за заявою ОСОБА_1 щодо самовільного зайняття невідомими особами належної йому земельної ділянки влітку 2013 року, встановлено відсутність в діях голови ФГ «Схід-Агро» ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України - вчинення протиправних дій з прямим умислом, а також відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 197-1 КК України - заподіянні значної шкоди, та закрите кримінальне провадження.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих в зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (далі - Порядок).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідачів лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержавних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Відповідно до пункту 1 Порядку, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, збитки відшкодовуються власникам землі або землекористувачам.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони необгрунтовані. При цьому неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатний стан для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно з пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісії), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

При пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов`язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Апеляційний суд поклав на відповідача обов`язок по відшкодуванню на користь позивача збитків, розмір яких визначений під час здійснення кримінального провадження Державною інспекцією сільськогосподарського господарства України в Луганській області, при цьому не звернув уваги на те, що цей розмір є орієнтовним, при цьому не дослідив належних та допустимих доказів на підтвердження розміру упущеної вигоди, визначеного Порядком; не з`ясував, чи створювалась відповідна комісія, чи визначався нею розмір збитків ФГ «Схід-Агро», яке рішення прийнято.

Апеляційний суд обмежився посиланням на розмір збитків і розрахунок, зроблений в рамках кримінального провадження, та фактично усунувся від обов`язку перевірити цей розрахунок на предмет його належності і допустимості і з`ясувати дійсний розмір заподіяної позивачу шкоди.

Разом із тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Апеляційний суд, розглянувши спір по суті, не визначився із строком позовної давності, про поновлення якого позивач просив, а відповідач, у свою чергу наполягав на його пропуску.

Будь-які висновки з цього приводу у судовому рішенні відсутні.

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги фермерського господарства «Схід-Агро» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 26 вересня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська Судді А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун В. П. Курило