Справа № 758/4029/18
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

19 листопада 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Добривечір А.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк», третя особи: Філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Партнер-Інвест», ОСОБА_2 про скасування заборони відчуження, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через адвоката - Бородіну Ю.М. (ордер серії КВ № 380530 від 21.02.2018 р.) звернувся до суду із позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» в особі уповноваженого на ліквідацію (вул.. Боричів Тік, 35-в, м. Київ), треті особи: Філія міста Києва та Київської області державного підприємства « Національні інформаційні системи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Партнер-Інвест», ОСОБА_2 про скасування заборони відчуження.

Всі подані документи та позовна заява підписані факсимільним відтворенням підписом представника позивача - Бородіною Ю.М .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.04.2018 р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

На усунення недоліків, позовну заяву з додатками також надано представником позивача з застосуванням факсимільного відтворення підпису.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.04.2018 р. було призначено цивільну справу до підготовчого судового розгляду.

Щодо використання представником факсимільного відтворення підпису, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Договір про надання правової допомоги від 21.02.2018 р. № 30, про який йдеться в ордері (а.с. 16), в матеріалах справи відсутній, а відтак, суд позбавлений можливості переконатись в наданому позивачем праві представнику в застосуванні факсимільного відтворення підпису.

Крім того, положеннями чинного законодавства встановлена пряма заборона або не визначений порядок оформлення окремих документів з використанням «факсиміле», тобто, оформлення таких документів з використанням «факсиміле» не допускається.

До таких документів відносяться, зокрема, процесуальні документи, що подаються до суду - чинними процесуальними кодексами не передбачена можливість оформлення позовних, заяв, скарг або інших процесуальних документів, що подаються до суду, з використанням «факсиміле».

Щодо оформлення процесуальних документів, то Верховний Суд у своїх численних рішеннях, зокрема, у Постановах від 03.05.2018 р. у справі № 922/1743/17, від 15.03.2018 р. у справі № 922/4590/16, від 24.05.2018 р. у справі № 5027/805-б/2012, від 05.06.2018 р. у справі № 826/811/17 приходить до висновку, що підписання заяви за допомогою факсиміле не дає можливості встановити вираження справжньої волі особи, чий підпис відтворено, на настання відповідних правових наслідків.

Щодо явки сторони в призначені судові засідання, суд дійшов наступного висновку.

В призначене на 30.05.2018 р. підготовче судове засідання, позивач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки, яка повернулась неврученою (а.с. 130-131).

Судову повістку на судовий розгляд, призначений на 08.11.2018 р. позивач повторно не отримав, з повідомлення поштового відправлення вбачається підстава такого неотримання: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 137-138).

Після розгляду Київським апеляційним судом питання про повернення зустрічної позовної заяви, судова повістка на 25.06.2019 р. повернулась неврученою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 227-228), та у вказане судове засідання сторони не з`явились, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 12.11.2019 р., судова повістка з тих же причин повернулась не врученою позивачу (а.с. 242-243).

При цьому, згідно доповідної записки секретаря судового засідання Світличної А.С., - 07.11.2019 р. нею було здійснено дзвінок позивачу з метою повідомлення про зняття справи з розгляду, позивач ОСОБА_1 повідомив про те, що ним позов не подавався, та адвокат Бородіна Б.М. йому не відома.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 р. - головуючого суддю по справі визначено Гребенюка В.В.

Враховуючи вищевикладені встановлені обставини, суд прийшов наступного висновку.

Так, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання, належним чином повідомленого позивача без поважних причин. При повторній неявці належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

За визначенням ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Отже, зміст доповідної записки свідчить, що позивач з даним позовом не звертався, а відтак, представник позивача не наділений правами подавати від його імені позов чи будь-які інші документи, що може свідчити не тільки про зловживання правами, але ще може тягти за собою відповідальність, відповідно до чинного законодавства, за фактом подання фіктивного позову, та/або подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

З урахуванням наведеного, суд вважає за доцільним застосування п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При цьому, діюче цивільне процесуальне законодавство не пов`язує обов`язок суду залишити заяву без розгляду з поважністю повторної неявки позивача в судове засідання, яке в даному випадку до уваги судом було взято та встановлено, що належними і допустимими доказами не обґрунтована неявка позивача та її представника.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Ухвалою ВССУ від 31.08.2015 р. в справі № 6-24063ск15 було зазначено, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши норми ч. 3 ст.169, п. 3 ч. 1 ст.207 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що позивач, будучи належним чином повідомленою, повторно не з`явилась до суду, що є підставою для залишення її позовної заяви без розгляду. Це положення закону спрямоване на дотримання розумних строків розгляду справи і недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, а позивач і не з`являється в судове засідання, і не використовує положення про процесуальне представництво в суді.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги підстави для залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача, а також розумність строків розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду. Залишення позовної заяви без розгляду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі викладеного, враховуючи доповідну записку, керуючись ч.5 ст. 223, п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк», третя особи: Філія міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Партнер-Інвест», ОСОБА_2 про скасування заборони відчуження - залишити без розгляду;

Роз`яснити позивачу, що залишення заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом;

Копію ухвали надіслати учасникам справи;

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України). У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк