Справа № 185/8711/19
Провадження № 2/185/4162/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 листопада 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в м. Павлограді за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
7941,10 грн. - заборгованість за кредитом;
1831,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;
2858,76 грн. - заборгованість за пенею та комісією;
770,29 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.
Тому, позивач просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за договором та судові витрати по справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позові зазначив, що просить суд, розглядати справу за його відсутності, та в разі неявки відповідача, не заперечував проти винесення судом заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомив. Письмовий відзив на позов не надав.
Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних обставин.
Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що 27 грудня 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, а тобто кредитний Договір б/н(арк.с.7), на умовах та правилах надання банківських послуг (арк.с.8-31).
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі.
На підставі п. 2.1 Договору, Банк надає кредит Позичальнику на строк 36 місяців, з 27.12.2016 року по 31.12.2019 року.
Відповідно до п. 2.2 Договору, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше чим на 31 день, по зобов`язанням строк яких не настав. Сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починається з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 770,28 грн.
Пунктом 2.5 Договору, Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди відповідно до Генеральної угоди і Умовах та правилах.
Відповідно до п. 2.7 Договору, датою укладення кредитного договору є дата підпису Генеральної угоди.
Відповідно до п. 2.8 Договору, при порушенні Позичальником зобов`язань з приводу погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочення.
Згідно з п. 22 ч. 1 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ОСОБА_1 з ПАТ КБ «Приватбанк», останній дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Аналогічна позиція викладена з приводу аналогічної справи у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині читко зазначених та врегульованих умов у Генеральній угоді, а саме в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 грудня 2016 року, яка складається з: заборгованості за кредитом - 7941,10 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1831,77 грн.; штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди - 770,29 грн., як зазначає сам позивач у своєму позові, а оскільки відповідач як встановлено судом із матеріалів справи дійсно укладав кредитний договір та отримував кредитні кошти, що вбачається із матеріалів справи та не спростовується відповідачем, який будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання справи не з`являвся у судові засідання та не подавав відзиву на позов. Окрім цього суд також критично ставиться до розрахунку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором (арк.с.5), оскільки з цього розрахунку не можливо встановити рух коштів по рахунках, періодичність та порядок їх отримання ОСОБА_1 , де у банківських виписках, це можливо б було встановити. Окрім цього у зв`язку з тим, що в Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 27 грудня 2016 року не зазначено одну із основних та конкретних умов та правил надання банківських послуг, а саме: такий вид неустойки як пеня за не виконання або не належне виконання зобов`язань за кредитним договором, а тобто банком не дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, та окрім цього позивачем не зазначено позовні вимоги з приводу застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання визначеної ЦК України, а не договором, а тому така грошова сума яка зазначена в позовних вимогах: 2858,76 грн. - заборгованість за пенею та комісією, взагалі не підлягає задоволенню, оскільки читко не зазначена в Генеральній угоді, що вбачається з п. 2.8 Договору, а натомість зазначає, що розмір пені за даним договором зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочення, а оскільки за період часу дії даного договору Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанком могли змінюватись, що й підтверджено позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, що дає підстави суду прийти до висновку, що саме ця умова не була читко зазначена та врегульована цією Генеральною угодою для споживача цих банківських послуг у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів».
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1921.00 грн., сплачений останнім при подачі позову, що підтверджується платіжним дорученням (арк.с.1).
Керуючись ст. ст.263, 264, 265, 280-282 ЦПК України суд -
Позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовільнити частково.
7941,10 грн. - заборгованість за кредитом;
1831,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;
770,29 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В. О. Головін