Справа № 545/354/19
Провадження № 2/545/415/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2019 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Потетій А.Г.

при секретарі Кудря А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя (без визначення частки в натурі) та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання майна особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (без визначення частки в натурі), посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_1 , виданого Старосанжарською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 25.07.1998 року, ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

На даний час шлюб не розірваний, але фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені.

За час перебування у шлюбі - 30.07.2013 року, було придбано у власність:

- житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівець В.А.;

- земельну ділянку площею 0,1543 га, кадастровий номер :01:001:0145, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівець В.А.

Відповідно до вказаних договорів, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, на якій він знаходиться зареєстроване за ОСОБА_2 в розмірі частки «1».

Вважаючи себе одноосібним власником вказаного майна відповідач- ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 у користуванні спільно нажитим майном, в тому числі проживати у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з цим остання, наполягає на тому, щоб він знявся з реєстрації місця проживання у вказаному будинку за вказаною адресою.

Вказаний будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка на якій він знаходиться був придбаний сторонами у 2013 році за спільні кошти.

За час спільного проживання, спільними зусиллями, в будинку проведено ремонт, поліпшено його надвірний стан, повністю вмебльовано.

Проживаючи спільно із ОСОБА_2 у шлюбі 15 років, не маючи власного житла, вони спільно заощаджували кошти на його придбання, а згодом (після 2013 року) на його капітальний ремонт.

Після одруження і до придбання будинку, ОСОБА_2 постійно працював, що підтверджується записами в трудовій книжці, та отримував заробітну плату, яку заощаджували для придбання житла.

Так, з 28.12.1997 року по 04.10.1999 року ОСОБА_1 працював охоронником охоронної служби Фабрики «Хімпластмас»; з 01.12.1999 року по 31.01.2000 року - водієм акціонерного товариства «Будмашпол»; з 25.07.2000 року по 22.04.2013 року проходив службу в органах МВС України; з 22.05.2013 року по 13.12.2013 року отримував виплати в Новосанжарському районного центрі зайнятості.

З 23.04.2013 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області як особа звільнена зі служби в МНС за вислугою років.

На даний час суми отриманих доходів за основним місцем роботи у період з квітня 2011 року по березень 2013 року, підтверджує довідками № 977 від 16.12.2013 року та № 315 від 25.04.2013 року .

Крім отримання доходів за основним місцем роботи, ОСОБА_1 постійно отримував додатковий дохід із джерел, не заборонених законом. Маючи власні транспортні засоби, у вільний від основної роботи час, здійснював послуги з перевезення речей на замовлення, надавав послуги таксі, в тому числі автомобілем марки VOLKSWAGEN Transport, 2000 року випуску. На підтвердженням наявності у нього вказаного транспортного засобу надав копію нотаріально засвідченої довіреності від 22.08.2015 року.

Саме за рахунок спільних коштів та заощаджень, в тому числі і з його особистого доходу, ними було придбано спірне майно.

На даний час, в спільному будинку проживають в окремих кімнатах: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , іхні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Добровільної згоди про поділ спільного майна між сторонами не досягнуто.

Договору про розподіл спільного будинку з господарськими та надвірними спорудами (про виділ нерухомого майна) та шлюбного договору не укладали.

Добровільний поділ майна із визначенням ідеальних часток з метою врегулювання спору не можливий.

Прохав :

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер : :01:001:0145, площею 0,1543га об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер : :01:001:0145, площею 0,1543га .

Також до суду звернулась ОСОБА_2 з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , про визнання майна особистою приватною власністю, який був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом.

В своєму позові посилалась на те, що предметом спору є житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1543 га ( кадастровий номер :01:001:0145) за тією ж адресою , що були придбані за договорами купівлі - продажу , посвідченими приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В. А.

Правовстановлюючі документи оформлені на ім`я ОСОБА_2 .

Позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнає та вважає, що вони не відповідають вимогам закону та не підтверджені належними доказами.

Дійсно, 30 липня 2013 року нею були укладені договори купівлі - продажу зазначеного вище нерухомого майна та проведена відповідна державна реєстрація , що підтверджується копіями документів, долучених до первісного позову.

При цьому ОСОБА_1 надав свою згоду на купівлю та укладення договорів купівлі-продажу за ціною та на умовах та за її розсудом , не заявивши про свої претензії щодо зазначення також і його в якості покупця, хоч були відсутні будь-які перешкоди для цього.

Вважає, що майно , яке є предметом спору, не є спільним майном подружжя, виходячи при цьому з наступного.

Ст. 60 Сімейного кодексу України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно з договорами купівлі-продажу вартість житлового будинку з господарськими будівлями становила 160 578 грн., земельної ділянки - 61500 грн., загалом - 222 070 грн. Ця сума була сплачена ОСОБА_2 при нотаріальному посвідченні договору, не рахуючи ще понесені витрати за оформлення угод.

Зазначені грошові кошти були передані ОСОБА_2 особисто її батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою придбання нерухомості для її потреб.

Працюючи тривалий час в ТОВ Корпорація АК «Електросевкавмонтаж», вони мали фінансову можливість для придбання нерухомості. Так, лише за період 2006 - 2011 років сума заробітної плати, отриманої ОСОБА_5 , становила 3 113 344 руб. ( за діючим на 1 січня 2012 року курсом НБУ - 778 336 грн.) , сума заробітної плати ОСОБА_6 за 2008-2011 року - 2 238 715 руб. (за курсом НБУ 559 678 грн.). На підтвердження цього надала відповідні довідки про доходи.

Дохід же їхньої сім`ї з ОСОБА_1 складався із заробітних плат - її (за період з 2010 по 2013 рік- 32 591 грн.). та чоловіка - 33 216 грн.

За ці кошти необхідно було оплачувати комунальні послуги, придбавати одяг, продукти харчування, утримувати двох неповнолітніх дітей.

Ці дані спростовують твердження позивача про наявність у них можливості придбати нерухоме майно за спільні кошти та внаслідок спільної праці.

Прохала :

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житловий будинок літ. А-2 житловою площею 54,7 кв.м., загальною площею 99,7 кв.м., сарай літ.Б, огорожу №2, літню кухню літ. Б1, сарай літ. Б, сарай літ. б, погріб літ б1, гараж літ.В, ворота з хвірткою №1, вигріб №3 та земельну ділянку площею 0,1543 га (кадастровий номер : :01:001:0145) за адресою АДРЕСА_1 , що були придбані за договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. 30 липня 2013 року на ім`я ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 первісний позов підтримав та прохав його задовольнити з наведених в ньому підстав, проти задоволення зустрічного позову заперечував в повному обсязі, підтримав наданий раніше відзив на позов, в якому посилався на те, що майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер: :01:001:0145, площею 0,1543 га набуте ними у шлюбі та відповідно до статті 368 ЦК України є їхньою спільною сумісною власністю. Інше не встановлено ані договорами ані законом та підтверджено Відповідачкою у зустрічній позовній заяві.

Право власності спільного майна подружжя ОСОБА_3 зареєстроване в інтересах сім`ї на ім`я ОСОБА_2 з урахуванням письмової згоди ОСОБА_1 ..

Жодних застережень щодо походження коштів за які було придбано спільне майно подружжя ОСОБА_3 при укладенні договорів купівлі продажу не висловлено жодною із сторін.

Відомості про участь у придбанні майна подружжя ОСОБА_3 третіх осіб ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) або їх коштів відсутні.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у справі № 464/7011/16-ц; № 61- 12168св 18 (постанова від 27.02.2019 року).

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач - ОСОБА_1 не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року N 6-843цс17.

Виходячи із викладеного, доводи Відповідачки про належність спільного майна подружжя ОСОБА_3 виключно їй на праві особистої приватної власності не заслуговують уваги.

Щодо документів про отримані доходи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважає їх неналежними доказами у справі.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування - обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи.

Натомість інформація про отримані доходи вказаних осіб не містить відомостей щодо їх перерахування на рахунок ОСОБА_2 для придбання нею майна що є спільною власністю подружжя або щодо перерахування їх продавцям - ОСОБА_8 . ОСОБА_9 за житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином доводи Відповідачки про те, що нею особисто та за власні кошти було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка кадастровий номер: :01:001:0145, площею 0,1543 га є такими, що не заслуговують уваги.

Також ОСОБА_1 та його представник надали до суду письмові пояснення в яких заперечили щодо визнання належним та допустимим доказом боргової розписки від 23.07.2013 року, наданої до суду ОСОБА_2 про отримання нею від свого батька коштів в сумі 55 тисяч доларів США для придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 вказавши на його безпідставність оскільки останнім не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження отримання ним доходу в розмірі який би давав можливість придбати спірне майно та підтримала позов ОСОБА_2 в повному обсязі звернувши увагу суду на відсутність у сторін достатнього доходу для придбання спірного майна і надавши до суду боргову розписку від 23.07.2013 року, про отримання ОСОБА_2 від свого батька коштів в сумі 55 тисяч доларів США для придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 25.07.1998 року було укладено та зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про що Старосанжарською сільською радою, Новосанжарського району, Полтавської області 25.07.1998 року було видано свідоцтво про одруження НОМЕР_1 .

Після одруження ОСОБА_2 постійно працював, що підтверджується записами в трудовій книжці. Так, з 28.12.1997 року по 04.10.1999 року ОСОБА_1 працював охоронником охоронної служби Фабрики «Хімпластмас»; з 01.12.1999 року по 31.01.2000 року - водієм акціонерного товариства «Будмашпол»..

На початку 2000 року подружжя переїхало жити до батьків ОСОБА_2 в м.Нетішин , Хмельницької області де ОСОБА_1 працевлаштувався в державний пожежно-рятувальний загін МНС України де проходив службу з 25.05.2000 року по 22.04.2013 року. Після звільнення з органів МНС подружжя переїхало проживати в Полтавську область де в період з 22.05.2013 року по 13.12.2013 року ОСОБА_2 отримував виплати в Новосанжарському районного центрі зайнятості Полтавської області.

З 23.04.2013 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області як особа звільнена зі служби в МНС за вислугою років.

Маючи намір на отримання житла в Полтавській області Дробенко О.В. в липні 2013 року звернулась до своїх батьків про фінансову допомогу та отримавши згоду 23.07.2013 року в присутності свідків отримала від батьків кошти в сумі 55 тисяч доларів США для придбання земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно останньою було написано боргову розписку.

Після чого 30.07.2013 року ОСОБА_2 , за отримані від батьків кошти, було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівець В.А..

А також придбано земельну ділянку площею 0,1543 га, кадастровий номер :01:001:0145, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівець В.А.

Відповідно до вказаних договорів, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, на якій він знаходиться зареєстроване за ОСОБА_2 в розмірі частки «1».

На час розгляду справи в суді шлюб між сторонами не розірваний, але фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені.

В придбаному ОСОБА_2 будинку проживають в окремих кімнатах: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , іхні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Добровільної згоди про поділ спільного майна між сторонами не досягнуто.

Договору про розподіл спільного будинку з господарськими та надвірними спорудами (про виділ нерухомого майна) та шлюбного договору не укладали.

Добровільний поділ майна із визначенням ідеальних часток з метою врегулювання спору не можливий.

Згідно з договорами купівлі-продажу вартість житлового будинку з господарськими будівлями становила 160 578 грн., земельної ділянки - 61500 грн., загалом - 222 070 грн. Ця сума була сплачена ОСОБА_2 при нотаріальному посвідченні договору, не рахуючи ще понесені витрати за оформлення угод.

Зазначені грошові кошти були передані ОСОБА_2 особисто її батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою придбання нерухомості для її потреб.

Працюючи тривалий час в ТОВ Корпорація АК «Електросевкавмонтаж», батьки ОСОБА_2 мали фінансову можливість для придбання нерухомості. Так, за період 2006 - 2011 років сума заробітної плати, отриманої ОСОБА_5 , становила 3 113 344 руб. ( за діючим на 1 січня 2012 року курсом НБУ - 778 336 грн.) , сума заробітної плати ОСОБА_6 за 2008-2011 року - 2 238 715 руб. (за курсом НБУ 559 678 грн.).На підтвердження зазначених обставин надано відповідні довідки про доходи.

Дохід сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складався із заробітних плат - ОСОБА_2 (за період з 2010 по 2013 рік- 32 591 грн.). та ОСОБА_1 - 33 216 грн.

За ці кошти необхідно було оплачувати комунальні послуги, придбавати одяг, продукти харчування, утримувати двох неповнолітніх дітей.

Ці дані спростовують твердження позивача - ОСОБА_1 про наявність можливості придбати нерухоме майно за спільні кошти та внаслідок спільної праці.

Допитаний, за клопотанням ОСОБА_1 , в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 , показав, що він особисто знайомий з ОСОБА_1 зазначив ,що познайомився з останнім десь в 2007 році коли спільно працювали таксистами в м.Нітішені Хмельницької області. Йому відомо, що ОСОБА_1 працював офіційно в пожежній частині а неофіційно таксував. При цьому також здійснював торгівлю транспортних засобів, які придбував та після ремонту продавав отримуючи гарний прибуток. Наскільки йому відомо, зі слів ОСОБА_1 , останній отримував прибуток від таксування та продажу транспортних засобів не менше тисячі доларів на місяць але з певненістю сказати не зміг оскільки це йому відомо зі слів самого ОСОБА_1 .

Допитаний, за клопотанням ОСОБА_1 , в судовому засіданні в якості свідка син подружжя- ОСОБА_3 повідомив суду, що його батько ні йому ні його брату ніколи нівчому не відмовляв . Йому відомо, що його батько в м.Нітішині таксував а також торгував скутерами. Також після виниклого конфлікту між сторонами батько пропонував матері угоду щодо поділу майна але вона відмовила йому. По розмір доходу батька йому-свідку не відомо.

Допитаний, за клопотанням ОСОБА_2 , в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 . Повідомив, що ОСОБА_2 знає з дитинства оскільки товаришує з її батьками з якими познайомився в 1985 році. Повідомив , що коли починаючи з 2000року ОСОБА_2 проживала в м.Нитішині, Хмельницької області в сусідній квартирі в одному будинку поруч з батьками то він -свідок часто бачив її чоловіка у гостях у батьків ОСОБА_2 . Вказав, що в 2013 році до нього зателефонував батько ОСОБА_2 ОСОБА_5 і попрохав дати в борг 5 тисяч доларів США на що він погодився . Коли він-свідок прийшов додому до подружжя ОСОБА_5 то побачив там ОСОБА_5 з дружиною їх доньку ОСОБА_2 та сусідку ОСОБА_23 . Він свідок передав кошти 5000доларів США ОСОБА_5 а той в свою чергу в їх присутності передав кошти доньці ОСОБА_2 в загальній сумі 55 тисяч доларів США для придбання будинку. ОСОБА_2 написала розписку про отримання коштів. Свідок також повідомив, що оскільки для ОСОБА_5 сума коштів в розмірі 5тисяч доларів США не була значною то розписку він від ОСОБА_5 не вимагав. Він свідок спільно з подружжям ОСОБА_5 тривалий час працював в Іраку на будівництві атомної електростанції а тому мали великі заробітки. Кошти в сумі 500доларів США ОСОБА_5 повернув свідку через рік .

Допитаний, за клопотанням ОСОБА_2 , в судовому засіданні в якості свідка її батько ОСОБА_5 показав, що в 1997 році донька - ОСОБА_2 поїхала навчатись в м.Полтаву. В 1998 році одружилась з ОСОБА_1 . В кінці 1999 року донька спільно з чоловіком переїхали жити в м.Нітішин де проживали в сусідній з ними квартирі в одному будинку. ОСОБА_1 працював в пожежній частині в м.Нітішин. Також йому-свідку відомо , що ОСОБА_1 не тривалий час таксував але його на роботі попередили , щоб не займався таксуванням і він перестав це робити. Він-свідок, зі своєю дружиною на протязі 2005-2015 років працював в Ірані на будівництві атомної електростанції та мали дуже добрі заробітки що дало їм можливість придбати для своїх дітей квартири та підтримувати їх матеріально. Зокрема кожного року ОСОБА_2 з чоловіком вони давали десь по одній тисячі доларів США. В 2013 році , після звільнення ОСОБА_1 з пожежної частини ОСОБА_2 з чоловіком знову поїхали жити в Полтавську область. Через деякий час влітку 2013 року зателефонувала ОСОБА_2 та попрохала надати кошти для придбання житла в Полтавській області. Попрохала 55 тисяч доларів США але оскільки такої суми в них не було то він-свідок звернувся до свого товариша, з яким разом працювали в Ірані- ОСОБА_18 щоб він дав їм 5 тисяч доларів США на що він погодився. Після чого в липні 2013 року до них приїхала ОСОБА_2 за коштами і також прийшов ОСОБА_18 та прніс 5тисяч доларів США. Коли прийшов ОСОБА_18 то була дружина свідка ОСОБА_35 , в них також була сусідка ОСОБА_23 . В присутності вказаних осіб він-свідок передав ОСОБА_2 55 тисяч доларів США ( з яких 50 тисяч це булих їх власні кошти з дружиною а 5 тисяч кошти які надав ОСОБА_18.) ОСОБА_2 написала розписку про отримання коштів хоча він -свідок не наполягав на її написанні. Після цього донька придбала земельну ділянку та житловий будинок в с.Супрунівка, Полтавського району. Він свідок допомагав їм коштами для проведення ремонту в будинку, наскільки пам`ятає передав 5 тисяч гривень. Ремонт в придбаному будинку робив ОСОБА_1 . Через рік він -свідок повернув борг в сумі 5тисяч доларів США ОСОБА_18 а донька кошти не повернула.

Згідно ст. 57 ч. 1 Сімейного кодексу України Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя, визначені у статті 60 СК України).

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15.

Водночас, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс 17 зроблено висновок про те, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2018 року у справі №405/2391/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем за зустрічним позовом виконано вимоги законодавства, та доведено факт придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки за кошти, які надані їй під відповідну розписку її батьками, оригінал вказаної розписки надано до суду.

Приймаючи рішення у справі, суд також враховує ту обставину, що згідно наданих сторонами доказів в справі про їх дохід ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини , що вони отримували дохід в розмірі , який би давав їм можливість за спільні кошти подружжя придбати майно яке є предметом позову .

Так, суд вважає неспроможними покази свідка ОСОБА_14 про те, що здійснюючи послуги з таксування та продажу транспортних засобів в 2007 році в м.Нітішині ОСОБА_1 отримував дохід щомісяця в розмірі однієї тисячі доларів США оскільки такі покази свідка ґрунтуються на тій інформації яку йому повідомив сам ОСОБА_1 та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Допитаний свідок ОСОБА_3 -спільний син сторін у справі, взагалі не повідомив про розмір доходу батька оскільки йому це невідомо.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними а тому такими, що не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер : :01:001:0145, площею 0,1543га об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

Та такими , що не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер : :01:001:0145, площею 0,1543га

Такими , що підлягають до задоволення зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнаня за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житловий будинок літ. А-2 житловою площею 54,7 кв.м., загальною площею 99,7 кв.м., сарай літ.Б, огорожу №2, літню кухню літ. Б1, сарай літ. Б, сарай літ. б, погріб літ б1, гараж літ.В, ворота з хвірткою №1, вигріб №3 та земельну ділянку площею 0,1543 га (кадастровий номер : :01:001:0145) за адресою АДРЕСА_1 , що були придбані за договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. 30 липня 2013 року на ім`я ОСОБА_2 .

Судові витрати підлягають стягненню зі сторін пропорційно до задоволених позовних вимог згідно ст..141 ЦПК України. Зокрема за позовними вимогами ОСОБА_1 судові витрати які складаються із сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн. підлягають віднесенню за його рахунок.

За позовом ОСОБА_2 підлягають до стягнення з ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, які складаються з 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору, 1631 грн. 00 коп. витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи та витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Крім того, враховуючи те, що позов задоволено на користь ОСОБА_2 та нею було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення суду, та враховуючи, що ринкова вартість житлового будинку складає 480800 грн., а отже відповідно сума судового збору мала бути сплачена в розмірі 4808 грн., таким чином, враховуючи що ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., з ОСОБА_1 на користь держави підлягає до стягнення не сплачена сума судового збору в розмірі 4039 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 3,319, 328,392, ЦК України, ст..57,60,69-71 СК України, ст.ст. 12,13, 78-80, 141, 258 - 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про :

- визнання житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер : :01:001:0145, площею 0,1543га об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

-визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер : :01:001:0145, площею 0,1543га - відмовити за безпідставністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житловий будинок літ. А-2 житловою площею 54,7 кв.м., загальною площею 99,7 кв.м., сарай літ.Б, огорожу №2, літню кухню літ. Б1, сарай літ. Б, сарай літ. б, погріб літ б1, гараж літ.В, ворота з хвірткою №1, вигріб №3 та земельну ділянку площею 0,1543 га (кадастровий номер : :01:001:0145) за адресою АДРЕСА_1 , що були придбані за договорами купівлі-продажу, посвідченими приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. 30 липня 2013 року на ім`я ОСОБА_2 .

Віднести за рахунок ОСОБА_1 судовий збір сплачений ОСОБА_1 в розмірі 1878,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору, 1631 грн. 00 коп. витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи та витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 4039 грн. 60 коп. за позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського Апеляційного суду через Полтавський районний суд на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення. В разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення віддруковане суддею власноручно та є оригіналом.

Суддя: А.Г.Потетій