Номер провадження: 22-ц/813/8834/19
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С., розглянувши клопотання Державної казначейської служби України про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Одеської області; Головне управління національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Одеської області; Головне управління національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга містить клопотання про звільнення (відстрочення) апелянта від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року.

В обґрунтування вказаного клопотання заявник посилається на постанову Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 804/927/17, в якій зазначено, що на учасника процесу без статусу юридичної особи не може покладатися обов`язок зі сплати судового збору, оскільки це суперечитиме вимогам Закону України «Про судовий збір». Також, заявник з посиланням на постанову Об`єднаної палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 914/1748/17 вказує, що відбувається звільнення скаржника від сплати судового збору в апеляційній та касаційній інстанції, у разі якщо позивач по справі не сплачував судовий збір за подання позову.

Ознайомившись з даним клопотанням, дослідивши матеріали справи, в задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на наступне.

Стаття 2 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Пункт 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» закріплює, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Тобто, з аналізу даної норми вбачається, що законодавець звільняє позивача від сплати судового збору за звернення до суду з відповідними позовними заявами. В той же час правові підстави звільнення Державної казначейської служби, яка є відповідачем у даній справі, від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відсутні.

Слід зазначити, що Верховний Суд в своїх ухвалах також дотримується даної позиції, зокрема в ухвалах від 09 липня 2019 року по справі № 524/9532/17 (провадження № 61-11702 ск19), від 16 вересня 2019 року по справі № 635/6172/17 (провадження № 61-16324ск19).

Щодо посилання заявника про те, що на учасника без статусу юридичної особи не може покладатися обов`язок сплати судового збору, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до п. 17 Положення про Державну казначейську службу України, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. А тому, відповідно до Закону України «Про судовий збір», Казначейство є суб`єктом сплати судового збору.

Суд також звертає увагу, що згідно до ч. 1,3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у цієї статті.

Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв`язку із цим обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Звертаючись з даним клопотанням, заявник не надав жодних доказів того, що у нього на момент подання апеляційної скарги дійсно відсутні кошти (бюджетні асигнування) для сплати судового збору та доказів, які б свідчили про вжиття скаржником усіх необхідних заходів для сплати судового збору.

У зв`язку із цим, саме по собі клопотання апелянта про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору, без підтверджуючих на те документів, не може вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору.

Відмова у звільненні (відстроченні) від сплати судового збору не порушує положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд, оскільки не перешкоджає апелянту у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Оскільки заявником не надано достатніх і належних доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, суд не може задовольнити дане клопотання.

З огляду на зазначене, клопотання про звільнення (відстрочення) апелянта від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 136 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити Державній казначейській службі України в задоволенні клопотання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Прокуратура Одеської області; Головне управління національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є.С. Сєвєрова