Постанова

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 161/17521/16-ц

провадження № 61-27788св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

суб`єкти оскарження: головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Маковецька Людмила Михайлівна, старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Михальчук Мар`яна Ярославівна,

заінтересовані особи: Перший відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 05 квітня 2017 року у складі судді Подзірова А. О. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У грудні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Маковецької Л. М. (далі - Перший ВДВС Луцького МУЮ) та старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я.

На обгрунтування доводів скарги зазначали, що 13 грудня 2016 року ознайомившись зі зведеним виконавчим провадженням № 47043035, яке перебуває в провадженні Першого ВДВС Луцького МУЮ, вони дізналися про наявність інших виконавчих проваджень та виявили, що вчинені у них виконавчі дії не відповідають вимогам закону. Зокрема, постановою головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Маковецької Л. М. від 05 лютого

2014 року неправомірно відкрито виконавче провадження № 41890476 на підставі судового наказу № 0308/1440/2012, виданого 10 квітня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, строк пред`явлення до виконання якого пропущений.

07 жовтня 2015 року старший державний виконавець Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. склала акт опису й арешту майна серії 39028336 № ВР на виконання судового наказу, виданого 03 вересня 2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з них на користь КП «Луцьктепло» заборгованості, яким було описано майно та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить їм на праві приватної власності. Вважають такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки акт опису і арешту майна складений у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, державним виконавцем некоректно зазначено серію і номер акта, відсутні підписи понятих, відсутні повні відомості про судовий наказ від 03 вересня 2015 року (номер справи/провадження). Крім того, в акті не зазначено, що під час опису та арешту майна у квартирі знаходилися боржники, а лише міститься посилання на те, що «від підпису присутній у квартирі відмовився».

Також неправомірними є дії старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. щодо винесення 09 жовтня 2015 року постанови про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_4 для участі у виконавчому провадженні

№ 47043035 з примусового виконання судового наказу № 161/11622/14-ц, виданого 02 лютого 2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з них на користь ЖКП № 3 заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки, відповідно до вимог частини першої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) та частини другої статті 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», експерт повинен призначатися на конкурсних засадах, а не постановою державного виконавця.

Звіт про оцінку двокімнатної житлової квартири, загальною площею 56,7 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 від 30 листопада 2015 року, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ складає 413 050,00 грн, складений суб`єктом оціночної діяльності з порушенням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, «Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року

№ 1442, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Методики оцінки майна» від 10 грудня 2003 року № 1891. Оцінка майна є заниженою, оскільки, визначаючи вартість квартири, суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 не був присутній у квартирі, висновки робив за допомогою відеоперегляду, а тому зазначений звіт не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Крім того, матеріали виконавчих проваджень не містять доказів інформування державними виконавцями за зареєстрованим їх місцем проживання про вчинені виконавчі дії, зокрема відсутні направлення їм копій оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження, про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та акта про опис та арешт майна.

З огляду на те, що їх представник ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами зведених виконавчих проваджень № 48820979 та № 49804075, та іншими виконавчими провадженнями лише 13 грудня 2016 року, вважали, що строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця ними пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених вимог, просили:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Маковецької Л. М. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 05 лютого 2014 року з примусового виконання судового наказу № 0308/1440/2012, виданого 10 квітня 2012 року;

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 лютого 2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-4207/07, виданого 29 жовтня 2007 року;

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. та скасувати акт опису й арешту майна

від 07 жовтня 2015 року серії ВР № 39028336;

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. та скасувати постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 09 жовтня 2015 року;

- визнати неправомірним і скасувати звіт про оцінку двокімнатної житлової квартири, загальною площею 56, 7 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 ,

від 30 листопада 2015 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою суду першої інстанції, занесеною до журналу судового засідання

від 12 січня 2017 року, задоволено клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, поновлено строк для звернення до суду зі скаргою в частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Маковецької Л. М. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 лютого 2014 року з примусового виконання судового наказу № 0308/1440/2012, виданого 10 квітня 2012 року; визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 лютого 2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-4207/07, виданого

29 жовтня 2007 року; визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. та скасування акта опису й арешту майна від 07 жовтня 2015 року серії ВР № 39028336; визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. та скасування постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 09 жовтня 2015 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня

2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Маковецької Л. М. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 лютого 2014 року з примусового виконання судового наказу № 0308/1440/2012, виданого 10 квітня 2012 року; визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 лютого 2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-4207/07, виданого

29 жовтня 2007 року; визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. та скасування акта опису й арешту майна від 07 жовтня 2015 року серії ВР № 39028336; визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. та скасування постанови про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 09 жовтня 2015 року, відмовлено.

Скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у частині визнання неправомірним та скасування звіту про оцінку двокімнатної житлової квартири, загальною площею 56, 7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , від 30 листопада 2015 року,залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що 21 червня 2013 року відбулося переривання строку пред`явлення до виконання судового наказу № 0308/1440/2012, виданого 10 квітня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про солідарне стягнення з боржників на користь КП «Луцькводоканал» заборгованості за комунальні послуги, а тому постанова головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Маковецької Л. М. від 05 лютого

2014 року про відкриття виконавчого провадження є правомірною, а отже відсутні правові підстави для задоволення скарги заявників у частині визнання неправомірними дій головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Маковецької Л. М. та скасування зазначеної постанови.

Відмовляючи в задоволенні скарги заявників у частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ

Михальчук М. Я. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 04 лютого 2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-4207/07, виданого 29 жовтня 2007 року, суд виходив із того, що

19 травня 2010 року та 23 жовтня 2014 року відбулося переривання строку пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа, а тому постанова про відкриття зазначеного виконавчого провадження винесена з дотриманням вимог статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови), та є правомірною.

Відповідно до акта опису та арешту майна від 07 жовтня 2015 року серії ВР

№ 39028336, складеного у присутності представника КП «Луцьктепло» та понятих, державним виконавцем здійснено опис квартири

АДРЕСА_1 , що належить на праві власності боржникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Твердження заявників про порушення форми акта опису та арешту майна, складання його з грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02 квітня 2012 року № 512/5, суд вважав необгрунтованими, оскільки в. о. начальника Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Покидюк О. М. виправив виявлені помилки у тексті акта опису й арешту майна, шляхом винесення відповідної постанови від 24 березня 2017 року № 13/03/2017. Дії державного виконавця при складанні акта опису й арешту майна вчиненні з дотриманням вимог статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час складання оскаржуваного акта), виявлені у ньому недоліки усунуті, а тому відсутні підстави для його скасування, та визнання неправомірними дій державного виконавця.

Відмовляючи в задоволенні скарги заявників у частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця та скасування постанови про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 09 жовтня 2015 року, суд виходив із того, що дії та рішення державного виконавця щодо призначення експерта, спеціаліста, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні вчинені з дотриманням вимог статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Залишаючи без розгляду вимогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування звіту про оцінку двокімнатної житлової квартири від 30 листопада 2015 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявники пропустили визначений законом процесуальний строк для звернення до суду із зазначеною вимогою, клопотання про його поновлення не подавали, доказів на підтвердження поважності причин його пропуску не надали.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, ухвала суду є законною та обгрунтованою, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якій заявники просили скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27 червня 2017 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що у порушення частини першої статті 386 ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції ухвалою від 27 лютого

2017 року залучив до участі у справі як заінтересовану особу

ОСОБА_3 , який не є стороною виконавчого провадження, що призвело до тривалого розгляду скарги, зокрема, з 12 січня 2017 року по 05 квітня

2017 року. Крім того, суд першої інстанції у порушення вимог статей 59, 131 ЦПК України 2004 року прийняв докази після початку розгляду справи, що є грубим порушенням принципу змагальності, однак апеляційний суд на зазначені процесуальні порушення увагу не звернув.

Суди також не урахували, що боржники не були належно повідомленні про відкриття виконавчих проваджень, не звернули увагу, що у порушення пункту 4.2.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 акт опису та арешту майна складений за їх відсутності.

У порушення частини другої статті 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не був проведений конкурс на призначення експерта, а тому висновки судів про необгрунтованість скарги в частині визнання незаконними дій державного виконавця та скасування постанови про призначення експерта - суб`єкта оціночної діяльності від 09 жовтня 2015 року, є помилковими.

Оцінка нерухомого майна проведена з порушенням вимог Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначені її загальні засади. Визначаючи вартість квартири, суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 не оглядав квартиру, ознайомився з нею під час відеоперегляду на одному з місцевих каналів та монтажу (стоп кадр, вирізати-вставити). Посилання судів попередніх інстанцій на пропуск строку звернення до суду з вимогою про визнання неправомірним та скасування звіту про оцінку квартири, є безпідставними, оскільки застосування судом строків давності можливе лише за наявності відповідної заяви сторони у справі, про що суб`єкт оскарження не заявляв, а отже вирішення цього питання судом першої інстанції з власної ініціативи є порушенням принципу рівності та змагальності сторін.

Узагальнені доводи заперечення (відзиву) на касаційну скаргу

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області на касаційну скаргу, мотивовані тим, що суди надали належну правову оцінку оскаржуваним діям та рішенням державних виконавців, та дійшли правильного висновку про те, що вони вчинені відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на касаційну скаргу, мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги щодо безпідставного залучення судом до участі у справі заінтересованої особи - ОСОБА_3 з посиланням на те, що він не є стороною виконавчого провадження, є необгрунтованими, оскільки відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року та акта про проведені електронні торги від 02 червня 2016 року, він набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка раніше належала ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з місцевого суду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

21 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

10 квітня 2012 року Луцький міськрайонний суд Волинської області видав судовий наказ № 2-н/0308/1440/2012 від 27 січня 2012 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Луцькводоканал» заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 3 180,02 грн та судового збору в розмірі 107, 30 грн.

05 лютого 2014 року директор КП «Луцькводоконал» повторно звернувся до ВДВС Луцького МУЮ із заявою про примусове виконання зазначеного судового наказу.

Постановою головного державного виконавця Маковецької Л. М. від 05 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу, виданого 10 квітня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про солідарне стягнення з боржників на користь КП «Луцькводоканал» заборгованості за надані послуги.

29 жовтня 2007 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист у справі № 2-4207/2007 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Луцькводоканал» заборгованості за надання послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 823,35 грн, а також 25,50 грн судового збору, строком пред`явлення до виконання протягом трьох років. Виконавчий лист був пред`явлений до виконання 10 грудня 2007 року, 16 грудня 2009 року, 15 жовтня 2010 року, та повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 19 травня 2010 року та 23 жовтня 2014 року відповідно.

04 лютого 2016 року директор КП «Луцькводоконал» вчетверте звернувся до ВДВС Луцького МУЮ із заявою про примусове виконання зазначеного виконавчого листа. 04 лютого 2016 року старшим державним виконавцем Михальчук М. Я. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 29 жовтня 2007 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Згідно з актом опису й арешту майна від 07 жовтня 2015 року серії ВР № 39028336, складеного у присутності представника стягувача та понятих, описано й арештовано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності боржникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Копію акта опису й арешту майна надіслано рекомендованим листом боржникам.

Постановою в. о. начальника Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Покидюк О. М. від 23 березня 2017 року № 13/03/2007 виправлені допущені помилки в акті опису й арешту майна від 07 жовтня 2015 року, а саме: змінено серію та номер акта на: Серія ВР № 39028536; доповнено у вступній частині вказівку про посадову особу, яка склала акт, зазначено присутніх при проведенні зазначеної виконавчої дії понятих та інших осіб.

Постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Михальчук М. Я. від 09 жовтня 2015 року призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні

№ 47043035 з примусового виконання судового наказу від 02 лютого 2015 року № 161/1162/14ц про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ЖКП № 3 у розмірі 6 326,43 грн та

121,80 грн судового збору.

На виконання зазначеної постанови 30 листопада 2015 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 складений звіт про оцінку майна - двокімнатної квартири, загальною площею 56,7 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки становить 413 050,00 грн.

01 грудня 2015 року державним виконавцем Михальчук М. Я. направлено повідомлення боржникам про оцінку майна за адресою їх місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Щодо визнання неправомірними дій державних виконавців та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 05 лютого 2014 року та

від 04 лютого 2016 року

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»

1999 року державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання у такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (частина третя статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року).

Виконавчі документи на підставі яких державними виконавцями винесені постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 лютого 2014 року та від 04 лютого 2016 року перебували на примусовому виконанні та поверталися стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а тому строк їх пред`явлення до виконання переривався.

Встановивши відповідність виконавчого листа № 2-4207/07, виданого 29 жовтня 2007 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області та судового наказу № 0308/1440/2012, виданого 10 квітня 2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, а також наявність переривання строку пред`явлення виконавчих документів до виконання, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про законність оскаржуваних заявниками постанов про відкриття виконавчого провадження від 05 лютого 2014 року та від 04 лютого 2016 року.

Щодо визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування акта опису й арешту майна

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (пункт 5 частина третя статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року).

За змістом статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

У справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Судами встановлено, що в ході проведення виконавчих дій встановлено відсутність майна та коштів, належних боржникам, на яке можливо було б здійснити звернення стягнення, крім квартири АДРЕСА_1 . 07 жовтня 2015 року державним виконавцем складений акт опису й арешту майна боржників. У зв`язку з наявними в ньому недоліками, постановою в. о. начальника Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Покидюк О. М. від 23 березня 2017 року № 13/03/2007 виправлені допущені помилки, а саме:змінено серію та номер акта на: Серія ВР № 39028536; доповнено у вступній частині вказівку про посадову особу, яка склала акт, зазначено присутніх при проведенні зазначеної виконавчої дії понятих та інших осіб.

Встановивши, що дії державного виконавця щодо опису та арешту належного боржникам майна, вчиненні відповідно до вимог статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження», недоліки наявні в акті опису й арешту майна виправлені, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги заявників у цій частині.

Щодо неправомірності призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання

За змістом статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Зазначеною нормою не передбачено проведення конкурсу для призначення експертів, суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Встановивши, що державний виконавець Михальчук М. Я. відповідно до положень статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року правомірно виніс постанову від 09 жовтня 2015 року про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - ФОП ОСОБА_4 , з яким Перший ВДВС Луцького МУЮ та Головне територіальне управління юстиції уклали тристоронній договір про надання послуг з незалежної оцінки вартості майна, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця у цій частині.

Щодо визнання неправомірним та скасування звіту про оцінку майна

Відповідно до статті 385 ЦПК України 2004 року скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, необхідно виходити з того, що діюче законодавство не містить переліку поважних причин поновлення такого строку, суд їх з`ясовувати у кожному конкретному випадку, залежно від обставин справи.

Згідно актів державного виконавця від 16 травня 2016 року, 06 червня та

13 червня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження. 09 вересня 2016 року заявники отримали повідомлення державного виконавця про проведені електронні торги від 13 червня 2016 року.

Встановивши, що з вимогою про скасування звіту про оцінку майна заявники звернулися лише 14 лютого 2017 року, тобто, поза межами строку, передбаченого статтею 385 ЦПК України 2004 року, клопотання про поновлення пропущеного строку не заявлено, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про залишення скарги без розгляду в частині визнання неправомірним та скасування звіту про оцінку майна.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення заявниками норм матеріального та процесуального права, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й належної їх оцінки судами. В силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Посилання заявника на порушення судом першої інстанції строків розгляду скарги не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення. Такі доводи за їх доведеності, можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій правильно визначено характер правовідносин, застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак