Справа № 478/2067/18 Провадження № 2/478/91/2019
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2019 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Томашевського О.О., за участю секретаря судових засідань Фалій В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на спадщину за законом. Відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком її доньки, зареєстрований за вказаною адресою, але фактично з липня 2014 року та по даний час не проживає та не з'являється, що підтверджується актом на предмет фактичного проживання складеного депутатом Казанківської селищної ради від 17.10.2018 року.

Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає тривалий час, жодним чином не бере участі в утриманні будинку позивача, добровільно не бажає зніматися з реєстрації, позивач була змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

На підставі наведеного позивач просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 17.12.2018 року, провадження по справі відкрито й призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У відведений в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є власницею житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 травня 2003 року.

Відповідно до листа Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області від 08.12.2018 року № 3035, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки виконавчого комітету Казанківської селищної ради від 17.10.2018 року, ОСОБА_2, яка зареєстрована за місцем проживання: АДРЕСА_1, проживає одна.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Казанківської селищної ради від 17.10.2018 року № 5313, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

З акту підтвердження на предмет проживання від 17 жовтня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає з 2014 року.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч.3 ст.13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст.72 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України).

Частиною 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Враховуючи, що реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_3, який не є членом сім'ї позивача, у належному позивачу житловому будинку перешкоджає реалізації останньою права розпорядження власним майном, наявні підстави для задоволення позовної заяви.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.76, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 (56002, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, сплачену суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано суддею: 10 січня 2019 року.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області О.О. Томашевський