УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2019 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя під головуванням судді Литвиненко Н.В., за участю секретаря судового засідання Юдіної О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі подання державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Кальміуського ВДВС м. Маріуполя Чиркова Н.О. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України при наявності невиконаних зобов`язань за рішенням суду, вказуючи, що на виконанні в Кальміуському ВДВС знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 264/5108/18 від. 27.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 55000 грн., суми за обліковою ставкою НБУ за користування чужими грошовими коштами в розмірі 595 грн., а всього 55595,00 грн. 31.05.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надіслано сторонам виконавчого провадження, а боржнику разом з викликом. Вказаною постановою боржника зобов`язано подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно, за формою передбаченою додатком 2 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Також вказаною постановою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Вказувала, що боржник добровільно рішення суду не виконує, на виклики державного виконавця не реагує. 11.10.2019 року було встановлено, що боржник ОСОБА_1 виїхала у Польщу на заробітки. Станом на 16.10.2019 року боржником не вчинено дій спрямованих на виконання рішення суду. На підставі чого, державний виконавець Кальміуського ВДВС м. Маріуполя просить встановити тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов`язання за виконавчим листом.

У судове засідання державний виконавець не з`явилась, просила розглядати подання за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що зазначене подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, яка є основним законом України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, частинами 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.73 р. встановлено, що кожна людина має право, покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, і це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, та які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому пакті.

Частинами 2-3 ст. 2 Протоколу №.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 р. та який є невід`ємною частиною зазначеної Конвенції, встановлено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" - громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Однак, стаття 19 Закону України "Про державну прикордонну службу України" вказує, що обмеження права громадян на виїзд з України належить до виключної компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України, а пункт 8 цієї статті покладає на державну прикордонну службу України обов`язок запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавством не дозволено в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Згідно з ч. 1,3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Наведені вище норми закону дають підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак не надання державним виконавцем доказів того, що ним було вичерпано весь передбачений зазначеним Законом перелік заходів щодо примусового виконання судових рішень або всі вище перелічені заходи виявилися безрезультатними.

Застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

При цьому державним виконавцем не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 має намір вибути за межі України з метою ухилення від виконання зобов`язань та має паспорт для виїзду за кордон, або номер та серія при його наявності, не вказано в який спосіб треба встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, що є суворою умовою Адміністрації Державної прикордонної служби України при виконанні нею рішень суду про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Крім того, згідно з розділом ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, подання повинно містити: а) найменування суду, до якого направляється подання; б) реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; в) реквізити виконавчого провадження; г) прізвище, ім`я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік); ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника.

У разі відсутності цих даних державний виконавець отримує їх у суді, який ухвалив рішення щодо такого боржника, або у відповідних органах, які здійснюють реєстрацію місця проживання громадян України та іноземців.

Однак, всупереч вищезазначеним вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, відсутнє підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, а також не зазначено найменування органів, які мають здійснити заходи щодо обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст. ст. 247, 441 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: Н. В. Литвиненко