Ухвала

Іменем України

15 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 725/4394/18

провадження № 61-17586ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Владичана А. І., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 25 000,00 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що з 24 квітня 1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 червня 2017 року. Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 . Оскільки діти проживають з позивачем, а згоди з відповідачем в позасудовому порядку щодо утримання дітей сторони не дійшли, просила позов задовольнити з урахуванням того, що ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, має мінливий дохід й відмовляється добровільно і регулярно сплачувати кошти на утримання дітей.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільних дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 5 500,00 грн щомісячно на кожного з дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 серпня 2018 року і до досягнення кожним з дітей повноліття. В задоволенні решти вимог відмовлено. Рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах платежів за один місяць. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 задоволено. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 червня 2019 року змінено шляхом зменшення розміру аліментів на утримання дітей до 2 750,00 грн на кожну дитину щомісячно.

Апеляційний суд дійшов такого висновку з огляду на те, що суд першої інстанції не врахував всі обставини справи, не надав оцінку матеріальному становищу платника аліментів, що останній здійснює підприємницьку діяльність, від якої має мінливий дохід, крім того, не звернув уваги, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.

ОСОБА_1 у вересні 2019 року звернулась засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 для усунення виявлених недоліків до 07 листопада 2019 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема запропоновано скаржнику надати докази на підтвердження дати вручення копії оскаржуваної постанови.

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з трек-номером 917, витяг з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства «Укрпошта».

Перевіривши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, а саме отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду лише 29 серпня 2019 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В силу частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України

27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у 2019 році становить: з січня по 30 червня - 2 027,00 грн, з 01 липня по 30 листопада -2 118,00 грн, з 01 грудня - 2 218,00 грн.

За змістом положень статей 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», статей 1, 6 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За положеннями, які містяться в пункті 17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши, що кожна дитина має права на належне утримання на достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумного, духовного, морального і соціального розвитку та те, що з наявних в матеріалах справи неможливо встановити дійсний матеріальний стан відповідача, дійшов правильного висновку про зміну розміру аліментів, з урахуванням положень статті 182 СК України. Урахувавши всі обставини справи в їх сукупності, апеляційний суд вірно визначив розмір стягнення аліментів у сумі 2 750,00 грн щомісячно на кожну дитину.

Доводи касаційної скарги щодо руху коштів за банківськими рахунками відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки апеляційним судом встановлено, що обставини руху коштів та зобов`язань не містять відомостей про доходи ОСОБА_2 , а сукупність вартісного вираження наявного у власності відповідача майна не входить до переліку, з якого стягуються аліменти.

Посилання заявника у скарзі на те, що апеляційний суд не врахував наявність у відповідача нерухомого майна не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскільки правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак В. В. Яремко