справа №759/4616/19 головуючий у суді І інстанції Козленко Г.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Управління з питань захисту прав дітей міської ради міста Кропивницький, Служба у справах дітей Міської ради міста Кропивницький, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши спосіб його участі у вихованні дитини шляхом надання йому систематичних побачень з донькою за місцем проживання позивача за адресою - АДРЕСА_1 за певним графіком.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити ОСОБА_2 змінювати місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без письмової згоди батька ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 здійснювати виїзд за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без письмової згоди батька ОСОБА_1 ; зобов`язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести до Єдиного державного реєстру боржників відомості щодо заборони ОСОБА_2 здійснювати виїзд за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію винесеної судом ухвали направити в Державну прикордонну службу України для відому та виконання. Зобов`язати Державну прикордонну службу України внести до баз даних Державної прикордонної служби України інформацію про заборону виїзду за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що на даний час позивач позбавлений можливості спілкуватися з дитиною. Листом від 27 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з метою надання останнім згоди на тимчасовий виїзд за кордон до міста Лондон в період з 01 листопада 2019 року до 31 ІНФОРМАЦІЯ_2 року їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3 . Під приводом неіснуючої хвороби, яка нібито потребує лікування за кордоном і не може бути вилікувана в Україні, насправді приховується підступний намір незаконно вивезти дитину за кордон на постійне місце проживання та не повертати її в Україну. У проханні відповідача дати дозвіл на виїзд дитини за кордон позивач вбачає початок процедури отримання такого дозволу від органу опіки та піклування в обхід відсутності на це дозволу батька. На сьогоднішній день Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради розглядає питання щодо надання ОСОБА_2 такого дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди ОСОБА_1 . Представник органу опіки та піклування в усній розмові роз`яснив позивачу, що місце проживання дитини визначено з матір`ю, а тому є всі можливості надати матері дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. Однак, орган опіки та піклування не має права всупереч відсутності дозволу позивача вирішити питання тимчасового виїзду дитини за кордон за умов, коли між батьками дитини існує відкрите судове провадження щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини і судом ще не прийнято відповідне остаточне рішення. У випадку виїзду дитини за кордон без згоди позивача будуть порушені права останнього як батька дитини, оскільки він буде позбавлений можливості спілкування з дитиною. Вивезення дитини за кордон буде сприяти втраті емоційного зв`язку між позивачем та малолітньою донькою. У випадку виїзду ОСОБА_2 за кордон, у останньої не буде жодних завад залишити дитину за кордоном, а, позивач, у свою чергу, буде позбавлений механізму впливу на повернення дитини в Україну.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на аналогічні обставини, зазначені ним у заяві про забезпечення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не обґрунтовано необхідність застосування обраного виду забезпечення позову. Предметом позову, з яким заявник звернувся до суду, є усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Заходи забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону у вигляді зміни місця проживання дитини та виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Правові висновки щодо відсутності правової норми, яка б надавала суду повноваження застосувати такий спосіб забезпечення позову як заборона виїзду за межі України, містяться у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року (справа № 643/5842/16-ц).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 змінювати місце проживання малолітньої ОСОБА_3 та здійснювати виїзд за кордон ОСОБА_3 без письмової згоди батька ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_1 вказує, зокрема, на те, що представник органу опіки та піклування в усній розмові роз`яснив позивачу, що місце проживання дитини визначено з матір`ю, а тому є всі можливості надати матері дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством не передбачено право одного із батьків одноосібно без згоди іншого з батьків приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце. Вивезення дитини за кордон на певний період без згоди одного з батьків, можливе лише у разі винної поведінки останнього та у випадках, визначених ч. 5 ст. 157 СК України.

Інші вимоги заяви ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимог про заборону ОСОБА_2 змінювати місце проживання малолітньої ОСОБА_3 та здійснювати виїзд дитини за кордон без письмової згоди батька.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, ухвала суду є законною та обґрунтованою, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.