Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 344/14718/16-ц

провадження № 61-26632св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Горейко М. Д., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.) про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 серпня 2016 року ОСОБА_4 були привиті належні їй дев'ять цуценят породи німецької вівчарки вакциною «Вангард 5». Вказана вакцина придбана у ветеринарній аптеці, що належить відповідачу. Через три дні після вакцинації цуценята почали хворіти і, в результаті, п'ятеро з них померло. Вважала, що цуценята захворіли через неякісну вакцину. Після захворювання та смерті цуценят вона неодноразово зверталася до відповідача щодо проведення відповідної перевірки вакцини, проте її заяви залишалися без уваги.

Вказувала, що майнова шкода складається: із вартості п'яти загиблих цуценят в сумі 15 000 грн, вартості цуценя, яке вижилило, в сумі 2 000 грн; вартості вакцини в сумі 860 грн. Моральна шкода обґрунтована тим, що дивлячись на фізичні страждання і смерть цуценят, позивач зазнала душевних страждань, плакала та перебувала у стресовому стані, що їй категорично протипоказано за станом здоров'я.

ОСОБА_4 просила стягнути із відповідача майнову шкоду в розмірі 17 860 грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2017 року в складі судді: Польської М. В. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи встановлено правомірність дій відповідача по продажу вакцини позивачу, яка не є неякісною чи зараженою бактерією лістерією, як стверджувала позивач, відповідачем доведено відсутність будь-якої його вини у захворюванні цуценят позивача та смерті п'яти з дев'яти з них, а тому вимога позивача про відшкодування майнової шкоди, яка визначена нею в розмірі 17 860 грн є недоведеною та задоволенню не підлягає. Оскільки вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу відсутня, то не підлягає задоволенню також і вимога позивача про відшкодування їй моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2017 року скасоване та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що причиною смерті цуценят була хвороба «лістеріоз», а не їх вакцинація. Суд першої інстанції правильно зробив висновок про те, що позивачем не доведено факту продажу їй відповідачем неякісної вакцини, внаслідок чого захворіли та померли належні їй цуценята, чим їй завдано майнової та моральної шкоди. Разом із тим, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних відносин норми ЦК України, оскільки спірні відносини регулюються Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції».

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_6 подала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилалася на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що не враховано той факт, що в паспортах собак, які містяться в матеріалах справи, наявні підпис та печатка ФОП ОСОБА_5 з відповідними відмітками, а тому ФОП ОСОБА_5 повністю несе відповідальність за якість проданої вакцини та за наслідки її застосування. Суди не з'ясували якою саме вакциною були щеплені цуценята, оскільки у ветеринарних паспортах тварин наявна наклейка із позначкою «Вангард Плюс 5», однак в судовому засіданні відповідач стверджував, що продав позивачу іншу вакцину - «Вангард Плюс 5/L», надавши інструкцію з використання такої вакцини. Безпідставно взято до уваги твердження Держпродспоживслужби про те, що причиною смерті цуценят може бути інфекція - лістерія, занесена щурами, оскільки ніякі інші тварини на території господарства позивача не захворіли на вказане захворювання. У цуценят були відсутні явні ознаки лістеріозу, а Держпродспоживслужбою не були проведені відповідні карантинні чи санітарно-ветеринарні заходи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У грудні 2017 року відповідач надіслав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 18 серпня 2016 року позивач ОСОБА_4 зробила щеплення дев'яти цуценят, породи німецької вівчарки, які народилися 07 липня 2016 року і належать їй. Щеплення проведено вакциною «Вангард Плюс 5/L», яка придбана нею у відповідача, а саме у ветеринарній аптеці на ринку в м. Івано-Франківську, що підтверджується записами у паспортах тварин. Через три дні після вакцинації цуценята почали хворіти і, в результаті, п'ятеро з них загинуло.

Позивач труп одного цуценяти передала в Івано-Франківську регіональну лабораторію ветеринарної медицини для дослідження. Згідно протоколу розтину трупа тварини № 31 від 14 вересня 2016 року та звіту про результати дослідження патологічного (біологічного) матеріалу № 000141 п.м./16 від 20 вересня 2016 року у тварини виявлено лістеріоз.

Позивач зверталася з листом до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області. Також зверталася в Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з проханням створити комісію з числа спеціалістів (експертів) з ветеринарної медицини з метою встановлення причини захворювання та загибелі цуценят, а також провести перевірку діяльності ФОП ОСОБА_5

Проведеною перевіркою діяльності ФОП ОСОБА_5 встановлено, що: відповідач має відповідну ліцензію на роздрібну торгівлю ветеринарними медикаментами і препаратами в м. Івано-Франківську та в м. Рогатині; закупівля вакцини здійснюється відповідачем централізовано у ТОВ «Квест НВ» (м. Львів) за договором поставки від 08 грудня 2015 року, чинним до 31 грудня 2016 року; зберігання вакцини здійснюється з дотриманням температурного режиму в холодильнику; вакцина «Вангард Плюс 5/L» серії № 119257, яку придбала ОСОБА_4, поступила в реалізацію 11 серпня 2016 року та придатна до 21 березня 2017 року і на цю вакцину наявне реєстраційне посвідчення та сертифікат відповідності; скарг, звернень з приводу побічної дії вакцини або неспецифічної реакції на введення вакцини не надходило; відсутність звернень позивача до закладів держветмедицини з питань вакцинації та рекомендовано ОСОБА_4 вакцинацію проводити тільки після клінічного огляду цуценят спеціалістом ветмедицини згідно інструкцій, які додаються до вакцини.

Згідно пояснень свідків ОСОБА_7 (керівника Івано-Франківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини), ОСОБА_8 (зав. патоморфологічним відділом), ОСОБА_9 (зав. хіміко-токсикологічним відділом, вет. лікар), ОСОБА_10 (зав. серологічним відділом), ОСОБА_11 (вет. лікаря міс. лікарні ветеринарної медицини), ОСОБА_12 (нач. міської лікарні вет. медицини), ОСОБА_13 (провідний лікар-бактеріолога), допитаних судом першої інстанції, вакцина не може бути наслідком виявленого у померлого цуценяти захворювання «лістеріоз». Лістеріоз - це рідкісна хвороба, передається виключно іншими тваринами через укус або слиновиділення, має скритий період розвитку (від 7 до 40 днів), при чому інші тварини, що поряд із хворими, можуть і не заразитися. До ветеринарної лікарні позивач для проведення фахівцями вакцинації (щеплення) не зверталася.

Апеляційний суд встановив, що причиною смерті цуценят була хвороба «лістеріоз», а не їх вакцинація.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що позивач не довела факту продажу їй відповідачем неякісної вакцини, внаслідок чого захворіли та належні їй цуценята, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.

Посилання у касаційній скарзі про те, що суди не з'ясували якою саме вакциною були щеплені цуценята, оскільки у ветеринарних паспортах тварин наявна наклейка із позначкою «Вангард Плюс 5», а за твердженням відповідача в судовому засіданні він продав позивачу вакцину - «Вангард Плюс 5/L», є необґрунтованим. Оскільки, як встановлено апеляційним судом, у засіданні апеляційного суду оглянуто наданий відповідачем флакон вакцини «Вангард Плюс 5/L», на якому містяться дві наклейки: одна «Вангард Плюс 5», яка наклеюється лікарем в паспорт собаки при реалізації вакцини, що було зроблено відповідачем, і друга «Вангард Плюс 5/L», яка наклеюється в паспорт собаки лікарем, який проводить щеплення. Як встановлено судом, щеплення цуценят проводила сама позивач. Крім того такі доводи не спростовують правильність висновку суду, оскільки як встановлено судом причиною смерті цуценят була хвороба «лістеріоз», а не їх вакцинація.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Помилкове посилання апеляційного суду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних відносин норми ЦК України, не вплинуло на правильність висновків суду по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель