233 № 233/3076/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.

за участю секретаря Аллік Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Костянтинівської міської ради Донецької області, третя особа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

20 травня 2019 року позивачі ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до Костянтинівської міської ради Донецької області, третя особа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/4 (одну четверту) частку квартири, розташованої у АДРЕСА_1 . Ця частка квартири належала померлій на підставі Свідоцтва на право власності на житло, виданим 25.12.1995 року Представництвом Фонду держмайна України у м. Дебальцеве. Вказане Свідоцтво було належним чином зареєстроване 25.01.1996 року у КП «Єнакієвське міжміське бюро технічної інвентаризації». Спірна квартира також належить позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у таких самих частках - по 1/4 (одній четвертій). З приводу прийняття спадщини позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєва В.В., яким була заведена спадкова справа. Але, постановою нотаріуса, та рішенням державного реєстратору відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, позивачам було відмовлено як у реєстрації спадкового майна, так і у підтвердженні їх права власності, оскільки відсутній правовстановлюючий документ та дані щодо реєстрації спірного майна у державному реєстрі.

Оскільки, у теперішній час нотаріусом не може бути видано свідоцтво про право на спадщину за законом, та державним реєстратором не може бути зареєстровано право власності, позивачі просять суд визнати за ними право власності, а за позивачем ОСОБА_2 також право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , інтереси яких представляв позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити.

Представник відповідача Костянтинівської міської ради Донецької області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вирішення позову залишив на розсуд суду (а.с.50).

Представник третьої особи - відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення з приводу неможливості державної реєстрації речових прав позивачів, а також заяву про розгляд справи у відсутності представника установи (а.с.47-78,66).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_6 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дебальцеве померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.06.2018 року, виданого Приморським районним у м. Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області (а.с.29).

Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/4 (одну четверту) частку квартири, розташованої у АДРЕСА_1 . Ця частка квартири належала померлій на підставі Свідоцтва на право власності на житло, виданим 25.12.1995 року Представництвом Фонду держмайна України у м. Дебальцеве. Вказана квартира також належить позивачам ОСОБА_2 чоловіку померлої, та їх дітям - позивачам ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 у таких самих частках - по 1/4 (одній четвертій). Правовстановлюючий документ - Свідоцтво було належним чином зареєстроване 25.01.1996 року у КП «Єнакієвське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.22-23).

Відповідно до технічного паспорту загальна площа спірної квартири 42 кв. метри, житлова площа - 26,20 кв. метри (а.с.24-25).

З приводу прийняття спадщини 13.07.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєва В.В., яким була заведена спадкова справа №45/2018, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52600822 від 13.07.2018 року (а.с.30).

Але, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.01.2019 року позивачу ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину законом. Крім того, рішеннями державного реєстратору відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради від 14.09.2018 року, 25.10.20178 року та 06.12.2018 року, усім позивачам було відмовлено у реєстрації та підтвердженні їх права власності на спірне майно, оскільки відсутній правовстановлюючий документ та дані щодо реєстрації спірного майна у державному реєстрі, а також у зв`язку із неможливістю перевірки цих даних, оскільки майно перебуває на тимчасово окупованій території у м. Дебальцеве (а.с.32-35).

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Дебальцеве, Донецької області, де знаходиться спадкове майно.

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідність до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, на території Донецької області, зокрема, на території міста Дебальцеве, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України.

Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 15 ЦК України, передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у своїй сукупності дозволяє суду дійти висновку, що спадкодавцю ОСОБА_5 за життя належала 1/4 (одна четверта) частка квартири, розташованої у АДРЕСА_1 , яка увійшла до складу спадщини після її смерті. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивачі є спадкоємцями першої черги. Але фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 лише її чоловік ОСОБА_2 , який фактично проживав разом із спадкодавцем на день її смерті та звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Інші спадкоємці - позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталися та спадщину не прийняли.

У той же час, на підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 фактично є позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права після смерті ОСОБА_5 шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку, з тих підстав, що оригінали правовстановлюючих документів та дані щодо державної реєстрації спірного майна на даний час перебувають на тимчасово не підконтрольній владі України території в зоні проведення АТО, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позбавлені можливості реалізувати своє право власності на належне їм майно з тих самих підстав, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для задоволення даного позову.

Керуючись ст.ст.15,16,25,328, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1264, ч. 3 ст.1268, ст. 1269, ч.1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 4, 14, 81, 259, 263 265, 273 ЦПК України , -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Костянтинівської міської ради Донецької області, третя особа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дебальцеве, Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/4 (одну четверту) частку квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 42 кв. м, житловою площею 26,20 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Горяйнове, Обоянського району, Курської області, РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/4 (одну четверту) частку квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 42 кв. м, житловою площею 26,20 кв. м, а також право власності на 1/4 (одну четверту) частку квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 42 кв. м, житловою площею 26,20 кв. м в порядку спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дебальцеве, Донецької області.

Визнати за ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Дебальцеве, Донецької області, РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/4 (одну четверту) частку квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 42 кв. м, житловою площею 26,20 кв. м.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя