Справа № 630/437/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м.Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого Зінченка О.В., за участю секретаря судового засідання Тімченко Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Люботин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що відповідач є донькою позивача. ОСОБА_2 з 09.02.2001 і по теперішній час, зареєстрована у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та з 2004 року в зазначеному будинку не мешкає. Враховуючи, що відповідач тривалий час не мешкає у житловому будинку, однак зареєстрована, що перешкоджає позивачу в оформленні субсидії на сплату житлово-комунальних послуг, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що відповідач з 2004 року не проживає за вказаною адресою, а необхідність звернення до суду викликана тим, що позивачу необхідно оформити субсидію. Позивач пояснила, що ОСОБА_2 проживала у спірному будинку до 2004 року майже безперервно, крім випадків конфліктів з матір`ю, коли відповідач йшла жити до бабусі, а також жила на орендованій квартирі, коли почала працювати. Позивач зазначила, що у 2004 році її донька вийшла заміж і переїхала жити до чоловіка, з періодичністю два рази на місяць навідувала батьків. Переїжджаючи донька також вивезла і свої речі. В подальшому у місті Люботин донька відкривала салон краси та коли він зачинився вона з дозволу батька зберігала в будинку деякі речі, а саме: солярій, полиці, кушетку, стелаж тощо. Після смерті чоловіка у 2016 році, не відвідувала матір, або з`являлась раз на півроку. За словами позивача, за весь період відсутності доньки матеріальної допомоги вона не надавала, за комунальні платежі не сплачувала, а на прохання матері про допомогу відповіла відмовою. Позивач наголошує, що вона намагається налагодити стосунки з донькою, і у конфліктних ситуаціях завжди намагається урегулювати конфлікт.

Відповідачем ОСОБА_2 подано пояснення, у якому остання просить відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 у повному обсязі з огляду на відсутність пропуску строків встановлених ЦК та ЖК України, а також не з`ясування позивачем причин відсутності позивачів понад встановлені строки та поважність такої відсутності. Відповідач пояснила, що позивач створює перешкоди та намагалася виселити її з будинку. Останній раз за місцем реєстрації , відповідач була 30.10.2019, де виявила у своїй кімнтаті 11 собак, кімната була відчинена, майно було розкидане по будинку. З березня 2019 року, відповідач вимушена проживати в м. Харкові за різними адресами у подруг, оскільки позивач вступає в сварки з донькою, однак ОСОБА_2 відвідує місце реєстрації декілька разів на тиждень.

В судовому засіданні відповідач пояснила,що з 2004 року поїхала жити до міста Харкова, кожного тижня приїжджаючи та навідуючи батьків. Участі в утриманні будинку не бере, за комунальні платежі не сплачує з огляду на підступність прохання про допомогу на утримання будинку з боку матері. У 2016 році помер батько відповідача, проте візити до матері продовжувалися по вихідним дням, проте супроводжувалися конфліктами за матір`ю та безладом у будинку. ОСОБА_2 зазначила, що матеріальну допомогу матері надавала, зокрема на продукти харчування та корм для собак. З березня місяця не може проживати у вказаному будинку, через надмірну кількість собак, а саме десяти собак, які створюють безлад, неприємний запах у будинку.

Під час розгляду справи судом встановлено наступне.

Позивач є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ,на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-23, спадкова справа № 199/2016 від 30.01.2017.

З 09.01.2001 і по теперішній час відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному житловому будинку, що підтверджується будинковою книгою.

В позовній заяві позивач стверджує, що відповідач з 2004 року і по теперішній час не проживають у спірному житловому будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України зазначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до Постанови Верховного суду від 24 жовтня 2018 року справа № 490/12384/16-ц(провадження № 61-37646св18), Верховний Суд виходить з того, що вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Таким чином, при розгляді даної справи необхідним є встановлення як строку відсутності відповідача, так і причин такої відсутності.

Свідок ОСОБА_3 , що є сусідкою позивача, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пояснила, що після одруження позивач поїхала до Харкова,відносини між сторонами погіршилися після смерті батька. До будинку відповідач не приїжджала, свідок протягом останніх двох років не бачила відповідача. Також, зазначила, що ніхто допомогу позивачеві не надає, з урахування того, що позивач є інвалідом, продукти купують сусіди на прохання ОСОБА_1 , а також надають іншу супутню допомогу. ОСОБА_3 наголосила, що в будинку проживає не більше 4 собак, в будинку чисто, сторонні запахи відсутні.

Також, свідок ОСОБА_4 , що є сусідом позивача, проживає навпроти, вказала , що у сторін конфлікті відносини. До смерті батька, відповідач з чоловіком їздили кожні вихідні. Позивачеві допомагають сусіди. Свідок вказала, що не бачила ОСОБА_2 протягом двох років за місцем реєстрації.

Свідок, ОСОБА_5 , яка є сусідкою позивача через 4 будинки, вказала на те, що протягом двох років донька позивача не проживає з матір`ю. По господарству не допомагає, не прибирає, особисті речі знаходяться у позивач, які відповідач відмовляється вивозити з будинку. ОСОБА_5 наголосила, що у будинку проживає 4 собаки.

Судом встановлено, що відповідач виїхала із будинку у 2004 році у зв`язку з одруженням, періодично з`являючись у місці реєстрації з метою відвідування батьків. Після смерті батька ОСОБА_2 у 2016-му році, відповідач відвідувала матір рідше. Цей факт не заперечувався відповідачем.

Проте, з моменту виїзду та до цього часу , відповідачем обов`язків по утриманню будинку, а також сплата комунальних платежів не здійснювалась, періодичні візиті були здійснені з метою відвідування батьків та друзів, що було підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків, поясненнями позивача, та не було спростовано відповідачем, та у свою чергу не може свідчити про ставлення відповідача до жилого приміщення як до власного.

Суд відхиляє доводи позивача, що ґрунтуються на підставі акту ОСН № 7 від 11.08.2019 з огляду на пояснення свідка ОСОБА_6 , а саме що він складений виключно з урахуванням слів позивача, без виїзду до місця проживання ОСОБА_1 , що у свою чергу унеможливлює встановлення факту відсутності відповідача за місцем реєстрації.

Враховуючи, що судом встановлено факт відсутності відповідача за адресою реєстрації понад один рік без поважних причин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 284, 351, 352, 354, 355ЦПК України, ст. 72 СК України суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду до або через Люботинський міський суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Люботинським МВУМВС України в Харківській області, 16.09.1998, РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Люботинським МВУМВС України в Харківській області, 26.08.2004, РНОКПП: невідомо.

Представник відповідача: адвокат Панченко Андрій Володимирович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1403, видане на підставі рішення ради адвокатів Полтавської області № 3 від 21.03.2014, паспорт серія невідомо, РНОКПП: невідомо.

Суддя О.В. Зінченко

Повний текст рішення виготовлено 25.11.2019р.