КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м. Київ

Справа №757/56337/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/11577/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» на рішення Печерського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Литвинової І.В. 03 червня 2019 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» до ОСОБА_1 , Іноземного підприємства «І-АР-СІ» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вказаними позовом, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ «Інтеграл-Банк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., зареєстрованим за №5544, застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу шляхом визнання за банком права власності на вказану квартиру, що складається з семи житлових кімнат, загальною площею 244,60 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) та вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою правління НБУ від 15 вересня 2015 року №606 ПАТ «Інтеграл-Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, рішенням виконавчої дирекції ФГВФО запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації, а у подальшому запроваджено процедуру ліквідації. Комісією з перевірки договорів, створеної відповідно до наказу №65-ОД від 12 листопада 2015 року, було проаналізовано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ «Інтеграл-Панк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., зареєстрованим за №5544, і встановлено, що ціна, за якою відбулося відчуження квартири, є заниженою на понад 20 % від ринкової вартості на момент укладення договору, що за п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним.

На письмове повідомлення від 10 грудня 2015 року про нікчемність договору купівлі-продажу від 21 липня 2015 року, отримане відповідачем 28 грудня 2015 року, не було повернено майно, що є предметом вказаного договору, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» до ОСОБА_1 , Іноземного підприємства «І-АР-СІ» про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину залишено без задоволення.

Стягнуто з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» в дохід держави судовий збір в розмірі 32506,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що договір купівлі-продажу квартири було укладено за ціною, що відповідала звичайній ціні, визначеній незалежним оцінювачем майна, твердження позивача щодо нікчемності договору купівлі-продажу нерухомого майна, з підстав, передбачених п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є припущеннями позивача.

Не погодилось із вищезазначеним судовим рішенням ПАТ «Інтеграл-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Інтеграл-Банк», представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та за неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи. Вказує на те, що судом першої інстанції невірно встановлено, що повідомлення від 10 грудня 2015 інформувало відповідача, ОСОБА_1 , «про висновок комісії» щодо нікчемності договору, тоді як уповноваженою особою на виконання вимог Закону та в межах повноважень, у спосіб передбачений законом було прийнято рішення про нікчемність правочину. Вказує на те, що прийняття, в грудні 2015 року, рішення щодо нікчемності правочинів не потребувало процедур (створення комісії) та могло прийматись одноособово. В подальшому, в липні 2016 року було унормовано порядком виявлення нікчемних правочинів який затверджено рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 травня 2016 року № 826 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення». Також вказує на порушення принципу рівності сторін щодо надання доказів, що вбачається з відмови у прийнятті до уваги висновків експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 09 жовтня 2018 року №1-09/10 за заявою ФГВФО та відмови в задоволенні клопотання про виклик в судове засідання експерта Українського Центру судових експертах Голубенко І.М., якою складений Висновок № 1-09/10 від 09 жовтня 2018 року для надання суду та сторонам роз`яснень щодо фактичних даних, зазначених у висновку.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу директор Іноземного підприємства «І-АР-СІ» - Іщенко В.А. не погоджується з твердженнями викладеними в апеляційній скарзі та зазначає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю.

Також відзив на апеляційну скаргу подано представником ОСОБА_1 в якому він вказує на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги та відсутність правових підстав для її задоволення, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю.

В судовому засіданні представник ПАТ «Інтеграл-Банк» - адвокат Панченко Н.О. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила про її задоволення.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Оліфір К.М. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Іноземного підприємства «І-АР-СІ» в судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 липня 2015 року між ПАТ «Інтеграл-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , на умовах якого банк передав у власність, а ОСОБА_1 прийняв вказану квартиру, що складається із семи житлових кімнат, загальною площею 244, 6 кв.м., житловою площею 123, 3 кв.м., за 2075200 грн / т.1 а.с. 9-13/.

Згідно з платіжним дорученням ПАТ «Інтеграл-Банк» № 14 від 23 липня 2015 року ОСОБА_1 була здійснена сплата за договором купівлі-продажу від 21 липня 2015 року за реєстровим № 5544 у розмірі 2075200,00 грн /т.1 а.с. 14/.

Суб`єктом оціночної діяльності асоціацією «Укрекспробуд», в особі оцінювача Полякова Т.Г. , на підставі договору укладеного з ПАТ «Інтергал-Банк» був складений Звіт про оцінку майна №2406/15-1 від 24 червня 2015 року. Метою оцінки зазначено визначення ринкової вартості для здійснення нотаріальних дій при укладенні цивільно-правових угод юридичною особою, згідно чинного законодавства України. Для визначення вартості оцінки використовувався порівняльний методичний підхід, згідно з національних стандартів оцінки №№ 1,2. Згідно з цим Звітом ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , на дату оцінки 24 червня 2015 року, становить 2075200,00 грн / т.1 а.с.65-71/.

Постановою Правління Національного банку України від 25 листопада 2015 року №816 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ ПАТ «Інтеграл-Банк» / т.1 а.с.15/.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банк від 26 листопада 2015 року №210 припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Інтеграл-Банк» з 27 листопада 2015 року та розпочато процедуру ліквідації банку з 27 листопада 2015 року по 26 листопада 2017 року включно з відшкодуванням з боку Фонду /т. 1 а.с.16-17/.

Наказом №65-ОД Тимчасової адміністрації банку від 12 листопада 2015 року, на виконання ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо забезпечення перевірки договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, продовжено роботу комісії, що здійснює перевірку правочинів у зміненому складі та наказано підготувати проекти розпоряджень, повідомлень про визнання договорів (інших правочинів) нікчемними та забезпечити вжиття заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, та відшкодування збитків, спричинених їх укладенням /т.1 а.с.18/.

Згідно із протоколом №2 засідання Комісії з перевірки договорів створеної відповідно до наказу № 65-ОД від 12 листопада 2015 року від 25 листопада 2015 року, Комісія за результатами перевірки договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 2015 року укладеного між ПАТ «Інтеграл-банк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., зареєстрованим за №5544, вважала за можливе зробити висновок, що правочин підпадає під дію п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак є нікчемним. Комісія вирішила поінформувати про це уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та запропонувати йому, зокрема, поінформувати всіх сторін такого правочину та звернутись до суду з позовною заявою про нікчемність правочину. Вказаний протокол підписаний 5-ма членами комісії із 6-ти, в графі для підпису Начальника відділу бухгалтерського обліку роздрібних операцій управління роздрібного бізнесу Сігачова Ю.В. замість підпису міститься позначка «лікарняний лист» /т.1 а.с.19-20/.

Повідомлення щодо нікчемності правочину за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів було направлено ОСОБА_1 10 грудня 2015 року, а вручення відбулось 28 грудня 2015 року. В повідомленні вказано на те, що укладений з ним містить ознаки нікчемності, оскільки ціна, за якою відбулося відчуження квартири є майже на 50 % нижчою за звичайні ринкові ціни на такий об`єкт нерухомості. /т.1 а.с.21-23/.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем був наданий Висновок Українського центру судових експертиз, складений судовим експертом Голубенко І.М. за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 09 жовтня 2018 року №1-09/10. Згідно з цим Висновком, дійсна (ринкова) вартість нежитлового приміщення, загальною площею 277,1 кв.м, розташованого у триповерховому будинку на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , станом на липень 2015 року у цінах станом на липень 2015 року могла становити 4531009,00 грн з урахуванням ПДВ /т.1 а.с.176-203/.

Стороною відповідача була надана Рецензія на Звіт складений оцінювачем Поляковим Т.Г. 24 червня 2015 року, яка була проведена суб`єктом оціночної діяльності асоціацією «УкрЕксПроБуд» в особі рецензента Новосьол Ю.В .. Даний рецензент зробив висновки про те, що оцінювачі, які були залучені до проведення незалежної оцінки мають право провадження професійної оціночної діяльності за відповідним напрямом, відповідно до правових вимог; вид вартості обрано обґрунтовано; вихідних даних та іншої інформації, необхідної для оцінки майна, достатньо для проведення оцінки; під час оцінки майна, методичні підходи, методи та оціночні процедури застосовані правильно; звіт в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки /т.1 а.с.150-152/.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що з 08 жовтня 2015 року її власником є Іноземне підприємство «І-АР-СІ» на підставі договору купівлі-продажу №3140 від 08 жовтня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нормального округу Черкасовою Н.Б. /т.1 а.с.81-83/.

В силу ч.3 ст.41 Конституції України, ч. 1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ч.2 ст.47 Конституції України).

Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно із вимогами ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав, в тому числі якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

З урахуванням викладених норм матеріального права підставою віднесення договору до числа нікчемних правочинів є встановлення факту відчуження майна кредитної установи, що ліквідується, за ціною, що на 20 відсотків є нижчою або вищою від звичайних цін на таке майно.

Згідно із ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Визначення терміну «звичайна ціна» наведено в Податковому кодексі України, за яким - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Якщо під час здійснення операції обов`язковим є проведення оцінки, вартість об`єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування (п.п. 14.1.71 ст 14 ПК України ).

Пунктом 172.4. ст.172 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Згідно з п. 172.7. ст.172 ПК України одночасно з дією пункту 172.4 цієї статті, якщо стороною договору купівлі-продажу, міни об`єкта нерухомого майна є юридична особа чи фізична особа - підприємець, така особа є податковим агентом платника податку щодо нарахування, утримання та сплати (перерахування) до бюджету податку з доходів, отриманих платником податку від такого продажу (обміну).

Аналізуючи наведені норми законодавства Верховний Суд в Постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 753/16625/15-ц зробив висновок про те, що рівень звичайної ціни (рівень ринкової ціни) може бути визначений за результатами оцінки об`єкта продажу. Обставини, на які посилається позивач, підлягають доведенню за допомогою певної судової експертизи, оскільки для встановлення таких обставин існує об`єктивна потреба у спеціальних знаннях.

Отже, виходячи з наведених положень чинного законодавства, при укладенні договору купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна між фізичною та юридичною особами, рівень звичайної ціни (рівень ринкової ціни) на такий об`єкт продажу має бути визначений за результатами оцінки об'єкта нерухомого майна.

Ціну спірного об`єкта нерухомості сторони погодили у договорі на підставі проведеного дослідження про ринкову вартість об'єкта незалежної оцінки від 24 червня 2015 року. А отже, враховуючи принцип розподілу між сторонами тягаря доведення, саме позивач зобов'язаний був спростувати, що ціна, за якою банк продав спірне приміщення відповідачу ОСОБА_1 є нижчою за звичайну на цей вид майна.

Аналізуючи висновок Українського центру судових експерти № 1-09/10 від 09 жовтня 2018 року, складений за замовленням позивача, суд вірно звернув увагу на те, що предметом оцінки зазначено нежитлове приміщення загальною площею 277,1 кв.м., в той час, як предметом оспорюваного договору є житлове приміщення - квартира загальною площею 224, 6 кв.м, оскільки такі критерії як призначення приміщення та визначення загальної площі мають суттєвий вплив на визначення ціни. До того ж, як вбачається з мотивувальної частини вказаного Висновку, експертом здійснювався порівняльний аналіз також з нежитловими приміщеннями відповідної площі та комерційного призначення. Матеріали справи не містить даних при зміну цільового призначення спірного приміщення і такі дані відсутні в Єдиному державному реєстрі права власності на об`єкти нерухомого майна. Тобто посилання сторони позивача на те, спірне приміщення є нежитловим, слід визнати безпідставним. У зв`язку з цим, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відхилення вказаного висновку, як належного і допустимого доказу наданого на підтвердження вартості спірного об`єкту нерухомості. Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови суду першої інстанції у виклику експерта в судове засідання, відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що вказані недоліки висновку експерта не можуть бути усунуті шляхом надання ним пояснень.

Крім того вказаний Висновок був замовлений та виконаний вже під час розгляду справи в суді першої інстанції. А із протоколу № 2 не вбачається на підставі яких фактів комісією зроблені висновки про те, що договір купівлі-продажу квартири від 21 липня 2015 року між ПАТ «Інтеграл-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 є нікчемним. Зокрема не наведено жодної інформації, яка б доводила існування обставин у відповідності із якими згідно з п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законом пов`язується нікчемність правочинів неплатоспроможного банку: ані звичайної ціни, яка застосована для висновку про нікчемність договору та джерела її визначення, ані розрахунку відсотку, на який ціна відчуження квартири за договором купівлі-продажу квартири від 21 липня 2015 року відрізняється від такої звичайної ціни. Однак, для встановлення таких обставин існує об`єктивна потреба у спеціальних знаннях.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували б обставини заниження ціни договору купівлі-продажу квартири від 21 липня 2015 року укладеного між ПАТ «Інтеграл-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 на більше ніж на 50 %. Такі обставини підлягають доведенню за допомогою певної судової експертизи, оскільки для їх встановлення існує об`єктивна потреба у спеціальних знаннях і обов`язок їх доведення покладається на позивача.

Також слід звернути увагу на те, що в згаданому протоколі комісія дійшла висновку пінформувати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів про виявлений правочин, який має ознаки нікчемності. Таким чином, цей протокол не є формою прийняття рішення про нікчемність спірного правочину. До того ж він не є підписаний всіма членами комісії. Твердження сторони позивача про те, що формою рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів є повідомлення відповідача, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки така форма не передбачена відповідними нормами чинного законодавства.

Хоча Інструкція про порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення набула чинності 13 липня 2016 року, тобто після визнання позивачем оспорюваного правочину нікчемним, не можна погодитись з твердженням, що за відсутності законодавчо визначеної форми рішення про визнання правочину нікчемним, таке рішення може бути прийнято в будь-якій формі. Оскільки такий порядок створює дисбаланс у правовідношеннях Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з іншими фізичними чи юридичними особами. При цьому слід зазначити, що судом першої інстанції на вказану інструкцію лише здійснено посилання, як на єдиний нормативно-правовий акт, що регулює подібні правовідносини, але з вказівкою на його прийняття після виникнення спірних правовідносин, та вказівкою на відсутність у спірний період будь-якого іншого нормативно-правового акту. На підставі цього здійснений висновок про те, що будь-які дії та процедури, щодо виявлення нікчемних договорів, а також дії Фонду (Уповноваженої особою Фонду) у разі їх виявлення в період з 12 серпня 2015 року по 13 липня 2016 року, в тому числі дії Уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрацій (з 26 листопада 2015 року - на здійснення ліквідації) ПАТ «Інтеграл-Банк» здійснювались всупереч законодавчо встановленим вимогам. А отже доводи апеляційної скарги позивача про покладення в основу рішення нормативно-правового акту дія якого не поширюється на спірні правовідносини є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставини нікчемності договору купівлі-продажу від 21 липня 2015 року укладеного між ПАТ «Інтеграл-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 .

Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що відбувся перехід права власності від ОСОБА_1 до Іноземного підприємства «І-АР-СІ». Вказане у свою чергу унеможливлює застосування реституції про яку заявлено позивачем при зверненні до суду, а при залучені другого відповідача позивачем не були змінені чи уточнені позовні вимоги відповідно до виявлених правовідносин.

Вказане у своїй сукупності, а також відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, має своїм наслідком відмову у позові.

Таким чином, доводи викладені у апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі не вбачається.

Враховуючи, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, понесені відповідачем судові витрати компенсації, в силу ст. 141 ЦПК України, не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Інтеграл-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 листопада 2019 року.