Постанова

Іменем України

22 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 754/16405/15-ц

провадження № 61-33054св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яка підписану представником Кочіним Геннадієм Івановичем, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року у складі судді: Таран Н. Г., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 липня 2017 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредит в іноземній валюті в сумі 60 000 доларів США. Для забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 218039 від 17 липня 2008 року. ОСОБА_1 допущено прострочення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту. Відповідачам були направлені вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак відповідачі своїх зобов`язань, щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за ним, не виконали.

ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно:

заборгованість по кредиту строкову - 41 813,88 доларів США;

заборгованість по процентах поточну 504,09 доларів США;

заборгованість по процентах прострочену 5 215,11 доларів США;

пеню за сплату процентів - 25 896,27 грн.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції апеляційної інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 липня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом в розмірі 46 472,88 доларів США, пені в сумі 25 896,27 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, щоза умовами договору у випадку збільшення процентної ставки, банк зобов`язаний повідомити позичальника в порядку встановленому договором. Банком було змінено процентну ставку в сторону збільшення, а матеріали справи не містять доказів виконання банком умов договору щодо повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки, а тому судами зроблено висновок, що з відповідача на користь банку підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у розмірі 14 % річних, що становить 46 472,88 доларів США. Відмова в задоволенні позовних вимог банку до поручителя обґрунтована тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року, припинено договір поруки укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк».

Аргументи учасників справи

У серпні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, яка підписана представником Кочіним Г . І. , в якій просить оскаржені рішення в частині відмови ПАТ «УкрСиббанк» у стягненні з ОСОБА_1 1 060,20 доларів США скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 проценти за прострочену заборгованість у розмірі 1 060, 20 доларів США.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що підвищена відсоткова ставка у розмірі 28 % застосовується автоматично, у випадку прострочення платежів за кредитом, лише до простроченої заборгованості та є відповідальністю боржника за користування чужими грошовими коштами понад встановлений строк, у зв`язку із чим судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено статтю 213 ЦПК України щодо дотримання вимог законності та обґрунтованості судового рішення.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються тільки в частині позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 процентів за прострочену заборгованість у розмірі 1 060, 20 доларів США. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 17 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредит в іноземній валюті в сумі 60 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах зазначених у даному договорі не пізніше 19 липня 2038 року.

У договорі про надання споживчого кредиту № 0 передбачено, що:

позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено додаток № 1 до договору) але в будь-якому випадку не пізніше 19 липня 2038 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін (підпункт 1.2.2.);

за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов цього договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. За користування коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою збільшеною вдвічі від ставки вказаної в пункті 1.3.1. (пункт 1.3.1.);

у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, в тому числі неналежного виконання умов договору, банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення (підпункт а частини першої пункту 5.2.);

сторони погодили, що у разі настання будь-якої обставини, передбаченої частиною першою пункту 5.2. банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку: банк не пізніше 14 календарних днів до дати збільшення розміру повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки шляхом направлення позичальнику відповідного рекомендованого листа. Такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватися з дати, що буде вказана в повідомленні банку до позичальника без укладення відповідної угоди про внесення змін до цього договору. У разі незгоди з новим розміром процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, достроково повернути банку всю суму отриманих кредитних коштів, сплатити в повному обсязі плату за отриманий кредит та здійснити інші платежі за договором (частина друга та третя пункту 5.2.);

банк має право за настання обставин передбачених підпунктом а пункту 5.2. (за винятком випадку порушення позичальником умов договору щодо своєчасної сплати кредитних коштів) автоматично нараховувати процентну ставку в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1. (пункт 5.3.).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що: «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що «у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови».

Суди встановили, що банком в період з 18 листопада 2010 року по 21 жовтня 2012 року нараховувались відсотки за користування кредитом у розмірі 28% річних. Матеріали справи не містять доказів виконання банком умов пункту 5.2. договору щодо повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки до 28 %. Із розрахунку заборгованості та пояснень представника в судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що за вказаний період банком нараховувались відсотки і в розмірі 28% і в розмірі 14% річних на суму заборгованості. Умовами договору не передбачена одностороння зміна процентної ставки без повідомлення позичальника. Не може вважатись належним повідомлення, направлене рекомендованим листом, яке повернулось без вручення. Самим банком у вимозі зазначено, що термін розпочинає діяти з моменту отримання вимоги.

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про відмову часткове задоволення позову та безпідставне нарахування банком в період з 18 листопада 2010 року по 21 жовтня 2012 року відсотків за користування кредитом у розмірі 28 % річних.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права чи з порушенням норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яка підписана представником Кочіним Геннадієм Івановичем, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 рокута ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 липня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» доОСОБА_1 про стягнення 1 060,20 доларів США залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков