Постанова

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 642/6946/16-ц

провадження № 61-25904 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Елді»;

третя особа - публічне акціонерне товариство «ФідоБанк»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 травня 2017 року у складі судді Ольховського Є. Б. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Елді» (далі - ТОВ «Елді»), третя особа - публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), про визнання права власності на вклад.

Позовна заява мотивована тим, що 03 березня 2016 року між нею та ТОВ «Елді» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), за яким вона набула право вимоги за договором банківського рахунку від 04 лютого 2011 року, укладеного між ТОВ «Елді» та публічним акціонерним товариством «СЕБ Банк» (далі - ПАТ «СЕБ Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ФідоБанк», а також набула статусу вкладника відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на грошові кошти у розмірі 100 900 грн. 18 квітня 2016 року нею було отримано письмове повідомлення від ТОВ «Елді» про розірвання договору про відступлення права вимоги, а 03 червня 2016 року повідомлення про те, що 01 червня 2016 року ТОВ «Елді» безоплатно передало ОСОБА_3 у власність грошові кошти за вказаним договором банківського рахунку від 04 лютого 2011 року. Оскільки договір дарування грошових коштів нотаріально не посвідчений, вважала його нікчемним, та зазначала, що її права на вказаний вище банківський вклад порушені.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на вклад у розмірі 100 900 грн, набуте на підставі договору про відступлення права вимоги від 03 березня 2016 року з набуттям нею статусу вкладника відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач на підставі договору відступлення права вимоги отримала право грошової вимоги до банку за договором банківського рахунку, а не право власності на грошові кошти, тому відсутні підстави для визнання права власності за позивачем на банківський вклад.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанціїзалишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що позивач на підставі договору відступлення права набула права вимоги за договором банківського рахунку, який не визначає право власності грошових коштів на рахунку, а стосується лише права розпорядження клієнта про перерахування та видачу грошових коштів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 642/6946/16-ц з Ленінського районного суду м. Харкова.

25 грудня 2017 року від ТОВ «Елді» надійшла заява про визнання позову ОСОБА_1 з посиланням на частину першу статті 174 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Осіяну О. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не встановлено порушень та не спростовано правомірність договору цесії чи його умов, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, перехід права власності на грошові кошти за договором банківського рахунку та набуття позивачем статусу вкладника у значенні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 лютого 2011 року між ПАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФідоБанк», та ТОВ «Елді» було укладено договір банківського рахунку № 173770, відповідно до умов якого банк зобов`язався відкрити поточний рахунок для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору. Предметом вказаного договору є надання банком клієнту послуг з проведення розрахунків, з касового обслуговування, з документального оформлення та підтвердження розрахунків, з купівлі-продажу валют, інші послуги.

03 березня 2016 року між ТОВ «Елді» та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) за вищевказаним договором банківського рахунку на грошові кошти у розмірі 100 900,00 грн, який розірвано з ініціативи ТОВ «Елді» згідно з повідомленням від 18 квітня 2016 року № 18/04.

Згідно з рішенням Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 ПАТ «ФідоБанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а 20 травня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

03 червня 2016 року директор ТОВ «Елді» письмово повідомив ОСОБА_1 про укладення договору дарування від 01 червня 2016 року та безоплатну передачу ОСОБА_3 у власність грошових коштів за договором банківського рахунку.

Відповідно до договору дарування від 01 липня 2016 року, який нотаріально не посвідчений, укладеного між ТОВ «Елді» та ОСОБА_3 , предметом договору є грошові кошти у розмірі 698 942 грн 92 коп. за договором банківського рахунку від 04 лютого 2011 року № 173770.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 1066 ЦК України передбачає, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Отже, зобов`язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунку, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому разі позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Тому, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон в силу цього є пріоритетним відносно інших нормативних актів у спірних правовідносинах.

Виходячи з суті (змісту) та згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідація банків, тому захист прав одного з вкладників банку не повинний спричиняти до порушення прав інших вкладників і повинний бути пропорційний з огляду на дотримання суспільного інтересу збереження довіри до банківської системи України.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 частини шостої статті 36 цього Закону передбачено, що обмеження, встановлені пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюються на зобов`язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантуються Фондом, в національній валюті України.

Таким чином, ТОВ «Елді» має статус кредитора ПАТ «Фідобанк», тому суди дійшли вірного висновку, що на нього поширюються обмеження щодо задоволення його вимог до банку під час запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 27 травня 2015 року у справі № 3-217гс15, від 10 червня 2015 року у справі № 3-223гс15.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Встановивши, що ОСОБА_1 не є вкладником банку, оскільки не укладала з ПАТ «ФідоБанк» договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку, а за договором цесії набула права ТОВ «Елді», на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суди, врахувавши наведені вище норми матеріального права та обставини справи, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами, доказам дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач набула статусу вкладника виходячи зі змісту пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не спростовують висновків суду про відмову у позові, оскільки позивач за договором уступки права вимоги набула права юридичної особи, яка не підпадає під визначення вкладника, а є кредитором, на якого поширюються обмеження, встановлені пунктом 1 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, зобов`язання за цим договором між сторонами припинилися унаслідок його розірвання в силу вимог частини другої статті 653 ЦК України, яке ОСОБА_1 не оспорює, отже, воно не може бути підставою для визнання за позивачем права власності на грошові кошти.

Щодо заяви ТОВ «Елді» про визнання позову

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Аналогічне положення міститься у частини четвертої статті 174 ЦПК України 2004 року.

Колегія суддів зазначає, що заява ТОВ «Елді» про визнання позову судом не приймається в силу вимог частини четвертої статті 206 ЦПК України, оскільки таке визнання порушує права ПАТ «Фідобанк», який є власником переданих за договором банківського рахунку коштів та має обов`язок повернути вклад із нарахованими відсотками.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 206, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У прийнятті заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Елді» про визнання позову ОСОБА_1 відмовити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара