Справа № 450/3317/18 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/2193/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

позивача ОСОБА_1 ,

Стегнія А.В. - представника Державної казначейської служби України,

Панькевича Р.В. - представника прокуратури Львівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника Державної казначейської служби України, на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Львівської області та Головне Управління національної поліції у Львівській області, в якому просив стягнути „з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - 25 000 грн.".

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач є потерпілим в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001476 і його права, як потерпілого в кримінальному провадженні, порушені незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових та службових осіб органів державної влади в особі прокуратури та поліції.

23.04.2018 року позивачем подано заяву про вчинення кримінального правопорушення в Шевченківський ВП ГУНП у Львівській області з підстав порушення закону правоохоронними органами, однак ця заява не була внесеною до ЄРДР.

16.07.2018 року ухвалою слідчого судді зобов`язано уповноважену особу Львівської місцевої прокуратури № 2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.04.2018 року відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України, однак це судове рішення не виконано, чим права позивача прокуратурою порушено повторно (6).

26.07.2018 року слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова зобов`язано прокуратуру Львівської області внести відомості до ЄДРДР по заяві ОСОБА_1 . Ця ухвала суду була виконаною та 03.08.2018 року розпочато досудове розслідування.

Покликався на те, що внаслідок невиконання рішення стан його здоров`я порушився, порушився режим сну, що негативно вплинуло на звичайний ритм його життя, через повну бездіяльність та протиправні дії прокуратури та національної поліції, чим йому завдано моральну шкоду, які він оцінює в 25 000 грн. (а.с. 1-5).

Оскаржуваним заочним рішенням (з урахуванням ухвали суду від 11 травня 2019 року про виправлення описки; а.с. 125) позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 73-76, 125).

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року заяву представника Державної казначейської служби України про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення (а.с. 98-100, 131) і згаданий відповідач оскаржив це рішення в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що відповідачем у справі про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, має бути також і орган - заподіювач шкоди, однак відповідачем у даній справі є лише Державна казначейська служба України (а.с. 133-134).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Державної казначейської служби України (апелянта) і прокуратури Львівської області на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається зі змісту роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону „Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 2), і при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України (пункт 10-1).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів та спричиненням моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту доводів та вимог позовної заяви ОСОБА_1 , на твердження останнього моральну шкоду йому було заподіяно «через повну бездіяльність та протиправність дії прокуратури, нацполіції».

Тобто, відповідні органи прокуратури України та національної поліції України мали б бути притягнутими до участі у справі та приймати у ній участь в якості відповідачів, однак позивачем до участі у розгляді даної справи в якості відповідача було притягнуто лише Державну казначейську службу України, до рішень, дій чи бездіяльності якої, як і її посадових осіб, у ОСОБА_1 у поданому ним позові претензій не заявляє.

За вище наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника Державної казначейської служби України, задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року скасувати і ухвалити нову постанову - про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 листопада 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.