Справа №: 398/3667/19
провадження №: 2/398/1928/19
УХВАЛА

"27" листопада 2019 р. Суддя Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області Орловський В.В., розглянувши заяву судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Орловського В.В. про самовідвід у справі №398/3667/19 (провадження №2/398/1928/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міськрайонної громадсько-політичної газети "Олександрійський тиждень" про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною інформацію, що ОСОБА_2 довів свою невинуватість через 4 роки "як у випадку з ОСОБА_3 ", розповсюджену в газеті "Олександрійський тиждень" 10.10.2019 р. Також позивач просить зобов`язати відповідачів в наступному номері газети " ОСОБА_4 тиждень" (після набрання рішення суду законної сили) опублікувати спростування на 2 аркуші та зобов`язати відповідачів солідарно відшкодувати завдану йому шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2019 року дану справу розподілено судді Орловському В.В.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2019 року по справі № 389/3659/19, провадження № 2/389/752/19, у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Орловського Володимира Володимировича про відшкодування шкоди, було відкрито провадження та справа призначеного до розгляду у порядку спрощеного провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У відповідності ч. 1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачено: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності» згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Відповідно до п. 2.5. другого показнику «Об`єктивність» Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, які враховані при прийняті Кодексу суддівської етики, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень у відношенні сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір`ям не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довір`я до незалежної судової влади буде підірвано.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Враховуючи наявність цивільного позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, відповідачем за яким є суддя Орловський В.В., та наявність майнових претензій з боку ОСОБА_1 до судді Орловського В.В. з метою запобігання у подальшому сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості головуючого, а також звинувачень у заінтересованості у результаті розгляду справи, суддя дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про самовідвід. Враховуючи наявність в Олександрійському міськрайонному суді інших суддів, відведення судді Орловського В.В. не призведе до неможливості розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 260 ЦПК України, суд

постановив:

Задовольнити заяву судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Орловського Володимира Володимировича про самовідвід у справі №398/3667/19 (провадження №2/398/1928/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міськрайонної громадсько-політичної газети "Олександрійський тиждень" про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації. Відвести суддю Орловського В.В. у розгляді цієї справи.

Справу передати до канцелярії суду для здійснення повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Орловський