Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 581/863/16-ц

провадження № 61-21406св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Роменський місцевий прокурор Сумської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Управління Державної казначейської служби у Липоводолинському районі Сумської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року у складі судді: Сізова Д. В., та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Семеній Л. І., Ткачук С. С.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року Роменський місцевий прокурор Сумської області звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої адміністративним правопорушенням.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , будучи головою Липоводолинської районної виборчої комісії Сумської області під час виборів 25 жовтня 2015 року депутатів місцевих рад, сільських селищних, міських голів, діяв в умовах реального конфлікту інтересів: одноособово прийняв та підписав постанови Липоводолинської районної виборчої комісії обидві від 04 листопада 2015 року №10а та №12а, якими визначалися грошові винагороди членам виборчої комісії та голові комісії, у розмірі 1390 грн. та 8000 грн. відповідно. Зазначені дії є порушенням пункту 2 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку із чим, постановою Липоводолинського районного суду Сумської області від 07 червня 2016 року про справі № 581/385/16-п ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 172-7, частиною другою статті 172-7 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Оскільки, чинним законодавством не визначено орган уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах керівник місцевої прокуратури пред`явив позов в інтересах держави як позивач.

Прокурор просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 9 390,00 грн незаконно отримані кошти внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, а також судові витрати.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 року позов Роменського місцевого прокурора Сумської області задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 9 390,00 грн, що отримані внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 не дотримався порядку оплати праці членів територіальних і дільничих виборчих комісій з місцевих виборів та в умовах реального конфлікту інтересів, який виник при самостійному визначенні розміру власної винагороди, прийняв рішення про нарахування та виплату собі грошової винагороди, у розмірі 8 000,00 грн та 1 390,00 грн. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із чим, судом першої інстанції встановлено, що державі внаслідок вчинення корупційного правопорушення ОСОБА_1 завдана шкода у розмірі 9 390 грн.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що , суд першої інстанції вірно встановив, що у зв`язку з цим в діяльності ОСОБА_1 виник реальний конфлікт інтересів, тобто суперечність між приватним інтересом та його службовими та представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень про виплату одноразової грошової винагороди. Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що вказані кошти були зароблені ним в законний спосіб і такі виплати, як одноразова грошова винагорода, передбачена та гарантується законом, були предметом розгляду в суді першої інстанції і обґрунтовано ним спростовані.

Аргументи учасників справи

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове рішення про відмову в позові. При цьому посилався на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 своїми діями не міг заподіяти та не заподіяв шкоду державі у розмір 8 000,00 грн, оскільки така виплата передбачена за забезпечення належного рівня проведення виборчого процесу. Виплата в розмірі 1 300 грн взагалі є місячною заробітною платою, а не разовою грошовою допомогою і ОСОБА_1 не призначав ні її розмір ні порядок виплати самостійно, а отримав її виключно на підставі закону.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справа призначена до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Позов Роменського місцевого прокурора Сумської області до ОСОБА_1 мотивований, зокрема, тим, що чинним законодавством не визначено орган уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах у зв`язку із чим керівник Роменської місцевої прокуратури Сумської області пред`явив позов в інтересах держави як позивач.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 68, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) зроблено висновок, що: «прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15 грудня 2017 року. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу».

Разом з тим, при вирішенні спору суди не перевірили та не встановили наявність виключного випадку для подання позову керівником Роменської місцевої прокуратури Сумської області в інтересах держави. Зокрема, не з`ясували, що відсутнійорган, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржені рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 рокускасувати.

Справу № 581/863/16-ц передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 30 березня 2017 рокувтрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук