ПОСТАНОВА

Іменем України

09 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 383/275/18

провадження № 22-ц/4809/282/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, представник адвокат ОСОБА_2

відповідач Селянське (фермерське) господарство «Габорця Володимира Андрійовича», представник адвокат ОСОБА_3

третя особа Відділ з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг апарату Бобринецької районної державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року у складі судді Замши О. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Габорця Володимира Андрійовича», третя особа: Відділ з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг апарату Бобринецької районної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Габорця Володимира Андрійовича» (далі СФГ), третя особа: Відділ з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг апарату Бобринецької районної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Зазначав, що між ним та відповідачем 20 грудня 2014 рокуукладено договір оренди земельної ділянки, належної йому на праві приватної власності, площею 4,6496 га, кадастровий номер :02:000:9010, розташованої на території Бобринківської сільської ради, строком на три роки. До цього часу відповідач не надав йому примірник договору оренди. Із актуальної інформації про державну реєстрацію речового права вбачається, що договір оренди укладений не на три роки, а на тридцять років. З таким договором він категорично не погодився, оскільки в договорі оренди, який він підписував біля свого будинку в автомобілі ОСОБА_4 в присутності своєї матері, ОСОБА_5, в графі «строк оренди» він власноручно написав «три роки». Про фальсифікацію договору оренди земельної ділянки йому стало відомо лише в жовтні 2017 року. Він повідомив відповідача, що договір оренди він продовжувати не буде, оскільки має намір обробляти земельну ділянку самостійно. На вимогу повернути земельну ділянку відповідач відреагував негативно і в категоричній формі відмовив в цьому. 23 жовтня 2017 року він направив відповідачу заяву про надання примірника договору оренди та повернення оригіналу свідоцтва про право власності на земельну ділянку, однак до цього часу відповідач документи не повернув.

Оскільки строк договору оренди закінчився, то відповідно до п.2 ч.1 ст.412 ЦК України договір оренди є припиненим.

Просив визнати договір оренди земельної ділянки, площею 4,6496 га, кадастровий номер :02:000:9010, укладений між ним та СФГ «ОСОБА_6В.» строком на три роки недійсним, стягнути судові витрати в сумі 10704 грн.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Габорця Володимира Андрійовича», третя особа: Відділ з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг апарату Бобринецької районної державної адміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовлено. Суд дійшов висновку, що доводи позивача про укладення договору оренди строком на три роки, а не на тридцять років, не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивачем не доведено існування іншого примірника договору з власноруч зробленими записами щодо строку дії договору саме три роки.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначає, що суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, мотивуючи тим, що дана справа є малозначною. Однак проведення судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження проводиться лише за клопотанням позивача та подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститись в ній. Такого клопотання він до суду не подавав та в позові не зазначав. Суд належним чином не відреагував на те, що в судові засідання 01 червня, 09 та 30 жовтня 2018 року третя особа так і не з?явилась та не надала суду другий примірник договору оренди. Оглянувши наданий відповідачем 30 жовтня 2018 року в судовому засіданні оригінал договору оренди, він дійшов висновку, що це не той договір, що він підписував. Однак в залі судового засідання не було достатнього освітлення і судом не було надано йому достатньо часу для детального ознайомлення з договором, тому він не міг в достатній мірі оцінити підпис, виконаний від його імені, тому на запит судді невпевнено сказав, що підпис начебто його. У зв?язку з тим, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, ні він, ні його представник не могли в повній мірі скористатись своїми процесуальними правами. Враховуючи, що відповідач відмовився надати йому примірник договору, він не міг до початку розгляду справи в суді провести судову почеркознавчу експертизу, а тому був вимушений звернутись до спеціаліста науково-дослідної лабораторії ПП «Агенція 007» ОСОБА_7 про проведення дослідження копії договору оренди, оскільки впевнений в тому, що його підпис в ньому підроблений. З висновку спеціаліста вбачається, що підписи від його імені, розташовані в графах «орендодавець» в типовому договорі оренди землі від 20 грудня 2014 року, укладеному між ним та відповідачем, акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 20 грудня 2014 року та акті приймання-передачі земельної ділянки від 20 грудня 2014 року виконані не ним, а іншою, однією й тією ж особою, з наслідуванням його підпису.

Апеляційне провадження відкрито 11 грудня 2018 року (а.с.165), справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 09 січня 2019 року (а.с.174).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що доводи позивача, що ця справа не є малозначною не відповідають дійсності, оскільки ціна позову становить 10000 грн., а тому справа є малозначною за законом, отже подання від позивача будь-яких заяв та клопотань не потрібно. Не надавши пояснення щодо позову третя особа жодним чином не порушила норми цивільного процесу. Щодо наданого позивачем висновку спеціаліста, то він поданий не в повному обсязі, його копії не завірені належним чином, що робить цей доказ недопустимим. Також висновок поданий з пропуском строку та без клопотання про його поновлення, у зв?язку з чим до нього застосовуються наслідки, передбачені ст.126 ЦПК України (а.с.180-183).

В засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, а представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки в межах заявлених позовних вимог та підстав позову рішення суду є законним.

Третя особа, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.191), в засідання апеляційного суду не прибула, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач на підставі свідоцтва про право власності від 19 грудня 2014 року є власником земельної ділянки площею 4,6496 га, розташованої на території Бобринківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області ( а.с.82-84).

20 грудня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем СФГ «Габорця Володимира Андрійовича» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 30 років, за умовами якого відповідно до п. 8 позивач передав її в оренду відповідачу, договір зареєстровано 30 грудня 2014 року із зазначенням строку його дії 30 років з правом пролонгації ( а.с.72-73, 85), тобто органу реєстрації було подано договір із зазначення строку його дії 30 років.

Суд першої інстанції та апеляційний суд в судовому засіданні оглянув оригінал зазначеного договору. Встановлено, що договір виконано на одному аркуші паперу, на лицьовому та зворотному боці, в тексті договору відсутні будь-які записи рукописним текстом, зміст договору виготовлено шляхом друкування, пропуски для внесення відомостей рукописним способом відсутні.

Факт укладення та підписання договору позивач не оспорює, підставою позову зазначав фальсифікацію договору лише в частині строку його дії не тридцять років, а три роки.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відсутні належні та допустимі докази того, що існує інший договір із строком його дії три роки, який він і просить визнати недійсним. Позовні вимоги позивача стосуються визнання недійсним саме договору, укладеного строком на три роки.

В матеріалах справи є ксерокопія договору оренди ( а.с.72-73) яка виготовлена на двох аркушах, перший аркуш лицьова сторона друкована, зворотня без тексту, другий аркуш лицьова сторона друкована, зворотня без тексту.

Позивач зазначав, що перший аркуш договору є заміненим, а другий аркуш він підписував, тобто посилався на фальсифікацію лише першого аркушу договору, зокрема зазначав, що відповідач перший аркуш договору замінив на інший , а другу сторінку , на якій були вказані реквізити та підписи щляхом компютерної технології наклав на цей аркуш з іншої сторони, разом з тим будь-яких доказів проведення відповідачем таких маніпуляцій позивач не надав, клопотання про проведення судово-технічної експертизи договору не заявляв ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні 30 жовтня 2018 року ознайомившись з оригіналом договору на одному аркуші із надрукованими лицьовою та зворотньою сторонами, позивач зазначив, що перша сторінка договору не має відношення до того договору, який він підписував, та категорично зазначив, що підпис на зворотній стороні цього договору належить саме йому.

Доводи апеляційної скарги, що він на питання судді невпевнено сказав «начебто мій підпис» спростовуються журналом судового засідання, в якому зазначено, що підпис на зворотній сторінці договору належить саме позивачу (а.с.111) та технічним записом судового засідання.

Таким чином, в позовній заяві та в суді першої інстанції справжність свого підпису на договорі оренди позивач не оспорював, тому в межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відмову в позові про визнання недійсним договору оренди строком на три роки.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог (а.с.140), разом з тим на підтвердження своїх доводів посилається на те, що підпис на договорі строком на 30 років йому не належить, що не було підставою позову та предметом розгляду в суді першої інстанції. Також позивач надав висновок від 26 листопада 2018 року спеціаліста щодо проведення почеркознавчого дослідження ксерокопій договору оренди від 20 грудня 2014 року, акту визначення меж земельної ділянки та акту прийому-передачі, тобто оригінал договору оренди не був предметом криміналістичного дослідження, яке проведено також і без експериментальних зразків підпису позивача (а.с.141-160), що свідчить про не допустимість доказу відповідно до вимог ч.2 ст.78 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд судом першої інстанції справи в порядку спрощеного позовного провадження, то зазначена справа за своїми критеріями може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України.

Крім того, після отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі та її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження своїх заперечень щодо такого порядку розгляду справи не подав суду, а такі зауваження висловив лише в апеляційній скарзі. Справа розглядалася з повідомленням учасників справи, позивач та його представник адвокат брали участь у всіх судових засіданнях.

Неявка в судові засідання третьої особи державного реєстратора, який належним чином під розписку повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, не є передбаченою ЦПК підставою для скасування рішення суду, яке не стосується прав третьої особи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову про визнання договору оренди земельної ділянки, площею 4,6496 га, укладеного між позивачем та відповідачем строком на три роки недійсним не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 вікторовича залишити без задоволення, а рішенняБобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

ОСОБА_8