ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Чернівці

справа № 713/1478/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак І.Н.,

суддів: Височанська Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Костюк Л.С.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Пилип'юка І.В., повний текст якого виготовлено 16 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої результаті пошкодження сільськогосподарських культур, в обґрунтування якого зазначала, що вона є власником земельної ділянки площею 0,40 га по вул.Судилівська у с.Виженка Вижницького району Чернівецької області, частину якої використовує під город для вирощування сільськогосподарських культур, а саме: капусти, буряка, цибулі, кукурудзи, квасолі, картоплі, огірків та помідорів, які вона висадила весною.

26.06.2018 року отара овець, яка належать ОСОБА_2, зайшли в її город та пошкодили зазначені сільськогосподарські культури, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернулася за захистом до Вижницької ОТГ Чернівецької області, до складу якої також входить с.Виженка.

Листом Вижницької міської ради від 05.07.2018 року №02-21/1070 ОСОБА_1 повідомлено про огляд її господарства працівниками КУП «Комунальник», в ході обстеження встановлено, що на земельних ділянках ОСОБА_1 та інших отарою овець, які належать ОСОБА_2, було пошкоджено ряд сільськогосподарських культу, внаслідок чого складено акт обстеження від 03.07.2018 року та встановлено, що пошкоджено: 120 штук - буряка червоного; 30 кг - цибулі; 270 кущів - квасолі; 100 штук - перцю; 12 стеблів - кукурудзи; 10 кг - моркви; 50 кущів - картоплі; 30 соток - сінокосу; 10 метрів х 1 м. (висота) - винограду, - на загальну суму збитків у розмірі 18 489 грн.

Провадження №22-ц/822/80/19 Категорія 34

Посилаючись на викладене та те, що ОСОБА_2 є власником та утримувачем отари овець, яка заподіяла шкоду, просила суд стягнути з відповідача на її користь 18 489 грн. майнової шкоди та компенсувати судові витрати.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану в результаті пошкодження сільськогосподарських культур в розмірі 18 489 грн., 704,80 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та неправильного застосування матеріального права просить рішення скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач для підтвердження завданих їй збитків мала б надати суду акт комісії, яка повинна була бути створена Вижницькою РДА, головою якої мав би бути представник Вижницької РДА, до складу якої мали також бути включені позивач і відповідач. Зазначений акт мав би бути затверджений Вижницькою РДА, однак комісія для обстеження городу позивача не створювалася органами, які зазначені у «Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», затвердженого постановою КМУ №284 від19.04.1993 року.

Акт складений комісією КУП «Комунальник», яка при цьому виходила на місце подій не у повному складі (під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначила, що на місце обстеження вона не виходила, що там було пошкоджено вона не бачила), без засобів вимірювання, що не є належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, зазначає, що розрахунок збитків від втрат незібраної сільськогосподарської продукції здійснюється відповідно до Методики оцінки збитків від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру, що затверджена постановою КМУ №175 від 15.02.2002 року.

Вказує, що є незрозумілим підрахунок городини, якій було завдано шкоду (площа, об'єм, висота, вага), а також посилається на те, що він не є власником овець.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що наведені в апеляційній скарзі для скасування рішення суду є надуманими і не мають під собою правового підґрунтя. Просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

За наслідками вирішення спору апеляційним судом встановлені наступні обставини.

Згідно копії довідки виконавчого комітету Виженської сільської ради №441 від 07.05.2015 року ОСОБА_1 згідно рішення Виженської сільської ради №14 від 18.02.1994 року «Про приватизацію земельних ділянок» приватизувала земельні ділянки площею 0,40 га, з яких: 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,15 га для ведення особистого селянського господарства; та має в користуванні 0,24 га сінокосу (а.с.8).

Так, з Акту обстеження господарства (городу) ОСОБА_1 від 03.07.2018 року, складеного та підписаного Директором КУП «Комунальник» ОСОБА_4, працівниками КУП «Комунальник» ОСОБА_7, ОСОБА_8, в.о. старости с.Виженка ОСОБА_9, вбачається, що в ході обстеження було встановлено, що на земельній ділянці отарою овець, які належать ОСОБА_2, пошкоджено ряд сільськогосподарських культур, а саме: 120 штук - буряка червоного; 30 кг - цибулі; 270 кущів - квасолі; 100 штук - перцю; 12 стеблів - кукурудзи; 10 кг - моркви; 50 кущів - картоплі; 30 соток - сінокосу; 10 метрів х 1 м. (висота) - винограду, - на загальну суму збитків у розмірі 18 489 грн. (а.с.10).

Згідно довідки Вижницької міської ради №02-205 від 15.08.2018 року ОСОБА_2 зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 (а.с.17).

З відповіді Вижницької міської ради №248 від 27.09.2018 року на запит адвоката ОСОБА_5 вбачається, що згідно даних погосподарської книги АДРЕСА_2, де зареєстрований ОСОБА_2, домашніх тварин, зокрема овець немає. Вівці 20 штук та 2 кози записані згідно погосподарської книги за адресою АДРЕСА_3 у господарстві співмешканки ОСОБА_10 (а.с.58).

У відповіді Вижницького відділення поліції Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області №7880/123/48/01-2018 від 02.11.2018 року на запит адвоката Васютина М.В. присутні відомості про неодноразові звернення громадянки ОСОБА_1 із заявами, які зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні порушення та інші події, та згідно матеріалів перевірки встановлено відсутність у діях ОСОБА_2 ознак будь якого кримінального правопорушення та рекомендовано заявниці з приводу відшкодування завданої шкоди звернутися у цивільному порядку до суду (а.с.93-126).

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав і інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Таким чином, відповідно до вимог статті 1166 ЦК України на позивача покладено обов'язок доказати наявність заподіяної йому шкоди та її розмір, а відповідач в даних правовідносинах може бути звільнений від цивільно-правової відповідальності лише при доведеності ним обставин, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно до ст.152 ЗК України, зокрема, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування заподіяних збитків, а пунктом «д» ст.156 ЗК України передбачено відшкодування власникам землі та іншим землекористувачам збитків, заподіяних внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.1993 року №284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з пунктом 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно з пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад, до складу яких включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Однак, в матеріалах справи наявний акт обстеження господарства (городу) ОСОБА_1 від 03.07.2018 року, складений та підписаний Директором КУП «Комунальник» ОСОБА_4, працівниками КУП «Комунальник» ОСОБА_7, ОСОБА_8, в.о. старости с.Виженка ОСОБА_9, без повідомлення й присутності ОСОБА_2, що не відповідає наведеним вище вимогам.

Також, суд не звернув увагу на п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яким судам роз'яснено, що вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі. Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Наданий позивачем розрахунок не містить відомостей щодо визначення ціни за ринковими цінами з урахуванням середньої врожайності пошкоджених культур в господарстві ОСОБА_1

Водночас, ч.4 ст.12 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» визначено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Оскільки даний спір стосується заподіяння шкоди тваринами, а саме вівцями, врахуванню при його розгляді також підлягає і наступне.

Згідно до Наказу Міністерства аграрної політики № 20 від 16.01.2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 лютого 2018 року, «Про затвердження Порядку ідентифікації та реєстрації овець і кіз», чинного на час виникнення спірних правовідносин, запроваджено обов'язкову ідентифікацію та реєстрацію овець і кіз.

Зокрема п.1, 2 розділу І цей Порядок встановлює вимоги до здійснення ідентифікації, реєстрації та переміщення овець і кіз та є обов'язковим для всіх юридичних і фізичних осіб, що займаються розведенням та утриманням овець і кіз, здійснюють їх продаж, забій, утилізацію, надають послуги зі штучного осіменіння та організовують виставки за участю овець і кіз.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку визначено, що юридичні та фізичні особи зобов'язані зареєструвати свої господарства в Реєстрі тварин перед прибуттям першої ідентифікованої та зареєстрованої у встановленому порядку тварини або початком проведення ідентифікації та реєстрації тварин.

В силу п.1 розділу ІV Порядку власник/утримувач, який займається розведенням, утриманням, торгівлею тваринами, здійснює забій, утилізацію та організовує виставки з участю тварин (за винятком перевізників), зобов'язаний вести облік усіх тварин шляхом занесення інформації до книги обліку тварин чи Реєстру тварин.

Абзац 2 п.2 розділу ІV Порядку передбачає, що фізична особа за відсутності доступу до Реєстру тварин зобов'язана повідомляти Адміністратора Реєстру тварин про всі факти народження, передачі права користування, купівлі, продажу та смерті тварини протягом п'яти робочих днів з дати таких дій або подій.

Згідно абз.2 п.6 розділу ІV Порядку юридичні та фізичні особи зобов'язані: подавати дані до Адміністратора Реєстру тварин про всі переміщення тварин, надходження нових тварин до господарства, а також забій, утилізацію, падіж тварин протягом п'яти робочих днів з дати таких дій або подій; надавати інформацію про походження, ідентифікацію, пункт призначення (переміщення) тварини, власником/утримувачем якої він є, протягом десяти робочих днів з моменту отримання запиту від Адміністратора Реєстру тварин.

Пунктом 1 розділу V Порядку передбачено, що після ідентифікації тварини в господарстві юридична або фізична особа зобов'язана здійснити дії з реєстрації тварини в Реєстрі тварин. Для цього власник/утримувач самостійно або з допомогою працівника Адміністратора Реєстру тварин заповнює реєстраційну відомість овець/кіз на одну тварину або групу тварин.

З наведеного вбачається, що доказом наявності у фізичної особи тварин (овець/кіз) є реєстрація тварини в Реєстрі тварин, однак такі відомості в матеріалах справи відсутні.

Крім того, надаючи оцінку наявності прав у відповідача на овець в сукупності з іншими доказами, то з наявної в матеріалах відповіді Вижницької міської ради №248 від 27.09.2018 року по місцю реєстрації ОСОБА_2 домашніх тварин останній не має (а.с.58), а взяті до уваги судом першої інстанції докази у вигляді показів свідків містять суперечливі відомості щодо належності овець.

Щодо посилання апелянта на те, що розрахунок збитків від втрат незібраної сільськогосподарської продукції повинен був бути здійснений відповідно до Методики оцінки збитків від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру, що затверджена постановою КМУ №175 від 15.02.2002 року, то колегія зазначає, що цю методику розроблено з метою визначення розмірів збитків від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру, завданих здоров'ю людей та об'єктам національної економіки, та жодним чином не поширюється на правовідносини, які склалися у цій справі.

Таким чином, відповідно до п.1-4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору у розмірі 1057,20 грн., сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті пошкодження сільськогосподарських культур - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1057,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/