Справа № 740/5731/19
Провадження № 2-о/740/170/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м.Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Пантелієнко В.Г. ознайомившись з позовом ОСОБА_1 про встановлення родинних відносин,

встановила:

20 листопада 2019 року постановлена ухвала, якою позивачу запропоновано в строк який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки.

Подана ОСОБА_1 позовна заява не відповідала вимогам ст. 318 ЦПК України та підлягала залишенню без руху, з огляду на те, що ОСОБА_1 не вірно вказано свій процесуальний статус - позивач замість необхідного - заявник, крім того не вказано заінтересовану особу та адресу її проживання, не вказано який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. Крім того ОСОБА_1 не надано копію заяви з додатками відповідно до кількості заінтересованих осіб та не сплачено судовий збір.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 надано суду заяву-клопотання в якій він просить враховуючи майновий стан звільнити його від сплати судового збору, при цьому не надає жодних доказів на підтвердження свого майнового стану (довідку про отримані доходи), а також просить задовольнити його прохання по встановленню родинних відносин між ним та його померлими батьками. Тобто ОСОБА_1 не надано суду належним чином оформленої заяви в порядку окремого провадження з вказівкою заявника та заінтересованої особи, а також чітким викладенням обставин та доказів які підтверджують факт, який заявник просить встановити.

У зв`язку з чим, судом встановлено, що позивачем не усунуті недоліки поданої заяви.

ЦПК України не передбачає можливості суду повторно залишати позовну заяву без руху.

Судом також враховується, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 недоліки поданої заяви належним чином у відповідності до ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 20 листопада 2019 року не усунуті, суддя вважає, що у відповідності до ст.185 ЦПК України, позовну заяву слід повернути позивачеві та роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя,

ухвалила:

Позовну заяву ОСОБА_1 про встановлення родинних відносин визнати неподаною і повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду В.Г. Пантелієнко