Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа №295/14114/16-ц

провадження №61-126св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області, про встановлення порядку користування та розпорядження земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду

від 22 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Григорусь Н. Й.,

Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області, з позовом, у якому просив встановити порядок використання та розпорядження земельною ділянкою за адресою:

АДРЕСА_1 згідно висновку земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 вказаному у додатку 5 (варіант 4).

2. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договорів дарування частини житлового будинку від 30 травня 2002 року та від 10 липня 2003 року та згідно технічного паспорту на житловий будинок від 20 квітня 2016 року, позивач є власником 257/300 частин будинку по

АДРЕСА_2 . У вказаних документах прописані придбані ним кімнати та інші складові в будинковолодінні з визначенням площі, відповідно до яких позивач має у власності 83 кв. м у будинку, із яких: житлова площа - 56, 7 кв. м та допоміжна - 26, 3 кв. м. Крім того, позивачу належать прибудинкові споруди, зокрема: сарай «Б», уборна «У», альтанка «Г» та частина огорожі.

3. На підставі рішення Житомирської міської ради від 12 листопада 2002 року, з урахуванням договору дарування від 30 травня 2002 року, позивачем приватизована частина земельної ділянки площею 0, 0275 га та отримано державний акт про право приватної власності на землю.

4. 24 жовтня 2005 року за ініціативою та за кошти відповідача проведено землемірні роботи, на підставі яких між позивачем та ОСОБА_2 укладено угоду про порядок використання та розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_5 . Дана угода підписана обома сторонами. В угоді вказано фактичне користування земельною ділянкою відповідачем в розмірі 0, 0134 га. Нотаріально не було посвідчено вказану угоду, але відповідач її визнає та протягом понад 10 років не заперечує проти неї.

5. Після приватизації своєї частини земельної ділянки, відповідач по спільній межі побудував капітальний фундамент. На фундаменті між АДРЕСА_5 і спільним будинком сторін він також побудував металопрофільну огорожу, а на частині фундаменту між їх будинком та домоволодінням по АДРЕСА_7 самочинно здійснив прибудову без жодних дозволів та погодження з позивачем.

6. Посилаючись на те, що у добровільному порядку нотаріально посвідчити угоду з приводу спільного землекористування та отримати можливість у подальшому оформити позивачем право власності в повному обсязі не вдалося, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

7. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира

від 14 листопада 2017 року у складі судді Слюсарчук Н. Ф. позов задоволено.

8. Встановлено порядок користування земельною ділянкою за четвертим варіантом висновку за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 року (додаток 5), який є невід`ємною частиною цього висновку.

9. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що четвертий варіант порядку (додатку № 5 до висновку судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 року) є найбільш прийнятним для сторін, оскільки за цим варіантом порядку користування земельною ділянкою сторонам виділяються земельні ділянки відповідно до їх ідеальних часток в домоволодінні, які передбачають нормальне користування співвласниками земельними ділянками, і при цьому зберігається можливість проїзду та проходу на свої земельні ділянки з врахуванням нормального користування співвласниками належними їм частинами будинку і здійснення догляду за ними.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

10. Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

11. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не надано доказів необхідності та відмови відповідача від підписання іншої угоди про порядок користування земельною ділянкою чи наявності будь-яких інших перешкод для звернення у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», до органу місцевого самоврядування (інших компетентних органів і установ) з метою складання необхідної технічної документації, встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачі земельної ділянки у власність або у користування позивачу. Наявна в матеріалах справи (долучена до позовної заяви) угода має більший розмір ніж визначено правовстановлюючими документами (а.с. 13), а єдиний лист на ім`я відповідача повернувся позивачу не ушкодженим і з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто відповідач не був ознайомлений з його змістом. Також не надано доказів того, що співвласники будинку зверталися до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із відповідними заявами під час розгляду справи судом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

13. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції не вірно визначив характер правовідносин, що виникли між сторонами та не застосував положення статей 88 та 152 ЗК України, які підлягали до застосування.

14. Заявник також указав на безпідставне посилання апеляційного суду на укладену 24 жовтня 2005 року між сторонами угоду щодо користування земельною ділянкою, оскільки така угода прямо суперечить стаття 215, 220, 640 ЦК України. Нікчемну угоду не можна оспорювати ані в досудовому ані в судовому порядку, оскільки вона не має правових наслідків і вважається не укладеною.

Доводи інших учасників справи

15. Відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу аргументовано тим, що апеляційний суд правильно визначив характер правовідносин, що виникли між сторонами, повно встановив фактичні обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

17. Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18. Згідно договорів дарування від 10 липня 2003 року та від 30 травня

2002 року ОСОБА_1 є власником 257/300 частин житлового будинку

у АДРЕСА_3 . Технічний паспорт на вказану частину будинку виданий 20 квітня 2016 року.

19. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю

від 23 грудня 2002 року ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка 0,0275 га за тією ж адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд.

20. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада

1994 року ОСОБА_2 прийняв у спадщину 43/100 частин жилого будинку АДРЕСА_3 .

21. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 03 листопада 2006 року ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка 0,0134 га за тією ж адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд.

22. 24 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено угоду про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 . Загальна площа земельної ділянки зазначено 0,0543 га.

23. З відповіді прокуратури Житомирської області вбачається, що на власній земельній ділянці площею 0,0134 га відповідач ОСОБА_2 здійснює добудову без будь-яких дозвільних документів, про що на виявлені порушення внесено припис із вимогою зупинити будівельні роботи з 06 вересня 2013 до моменту реєстрації в Інспекції повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

24. У відповідності до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 року, запропоновано чотири можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0, 0565 га кадастровий номер :08:008:0052 за адресою:

АДРЕСА_5 ), виходячи з фактичного користування земельною ділянкою на підставі укладеної 24 жовтня 2005 року угоди між позивачем та відповідачем й з урахуванням державного акту на право власності на земельну ділянку, що закріплює за ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0, 0134 га та без врахування самовільних забудов на земельній ділянці, надані в дослідницькій частині і зображені на схемах в додатках №№ 1-5 до даного висновку.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

25. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

26. Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

27. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

28. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

29. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

30. Предметом позову у справі, яка переглядається, є встановлення між сторонами у справі порядку використання та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у їх спільній частковій власності.

31. Згідно зі статтею 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

32. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

33. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

34. Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

35. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

36. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

37. Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди у судовому порядку.

38. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні позивачу та співвласникам житлові будинки, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду.

39. За правилом частини другої статті 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

40. Частиною четвертою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

41. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на будівлю, споруду.

42. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

43. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

44. У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що позивач ОСОБА_1 є власником 257/300 частин житлового будинку

у АДРЕСА_3 . Позивач має у власності 83 кв. м у будинку, з яких: житлова площа - 56, 7 кв. м та допоміжна - 26, 3 кв. м. Разом із тим, позивачу належать прибудинкові споруди, зокрема: сарай «Б», уборна «У», альтанка «Г» та частина огорожі.

45. Відповідачу ОСОБА_2 належить 43/100 частин жилого

будинку

АДРЕСА_6 . Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0275 га по АДРЕСА_4 підтверджено державним актом на право приватної власності на землю від 23 грудня 2002 року. Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 03 листопада 2006 року відповідачу ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0134 га по АДРЕСА_4 .

47. За результатами проведення у дані справі судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 року, запропоновано чотири можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0, 0565 га. Проте зазначена площа земельної ділянки значно перевищує загальний розмір земельних ділянок, які перебувають у власності сторін.

48. Положеннями частин другої-п`ятої статті 116 ЗК України встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

49. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка, окрім той, яка за державним актом, виділялась позивачу у власність або надавалась у користування в установленому законом порядку.

50. Матеріалами справи також не підтверджено, що позивач у встановленим законом порядку звертався до органу місцевого самоврядування або інших компетентних органів і установ для врегулювання питання, що виникло.

51. За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

52. Положенням статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, передбачено право особи особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

53. Апеляційний суд проаналізував наявні в матеріалах справи державні акти на право власності на земельні ділянки, врахував висновок судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 року, та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги стосуються земельної ділянки, право власності або користування якою позивачем у встановленому законом порядку позивачем не доведено.

54. Отже надані позивачем докази не можуть бути підставою для задоволення позову відповідно до визначеного ним предмету позову і сформульованих вимог.

55. Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції на підставі належної оцінки наявних в матеріалах справи доказів та змісту позовних вимог, на підтвердження яких вони подані, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено існування предмету, стосовно якого заявлений позов, та факту порушення його прав, які підлягають судовому захисту.

56. Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо оцінки цих доказів та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

57. Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

58. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

59. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

60. Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Житомирського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року скасувати залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська