Справа № 310/5603/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Гоноболіної О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2018 року представник позивача Лисенко Ю.Б. на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ЗП № 049715 від 18 липня 2018 року - адвокат Дон В.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2017 року 43/45 частки у праві спільної часткової власності житлового будинку АДРЕСА_1 . За відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано по 1/45 частки у праві спільної часткової власності на вище вказаний житловий будинок. Оскільки частка відповідачів є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, сумісне володіння та користування житловим будинком є неможливим, відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, в будинку не зареєстрована, не приймає участі в його утриманні та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори та комунальні послуги, інтересу до будинку не проявляє, а відповідач ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною та сином проживає у спірному житловому будинку, перешкоджаючи користуватись спільним майном, не надає доступу до приміщення, взагалі не пускає її на територію домоволодіння, просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/45 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 на 1/45 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 2/45 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучений орган опіки та піклування Бердянської міської ради (а.с. 133).

Представник позивача за ордером та свідоцтвом адвокат Дон В.О. просив позов задовольнити з вищенаведених підстав та на підставі досліджених судом доказів, вважав, що припинення права власності відповідачів не завдасть їм істотної шкоди, членам їх сім`ї та порушень прав дитини на житло не відбудеться.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала до суду відзив на позовну заяву. Просила відмовити у позові (а.с. 36-38).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву та його інтереси в суді за ордером та свідоцтвом представляв адвокат Безух М.І.

Згідно відзиву, пояснень представника ОСОБА_4 відповідачі не визнали позов в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 є матір`ю відповідача ОСОБА_3 . Відповідачі та їх родина сплачує усі комунальні послуги, несе всі витрати на утримання будинку та підтримання його у належному стані. ОСОБА_3 облаштував водопровід у домоволодінні та провів у будинок каналізацію. Усі лицьові рахунки та договори на отримання комунальних послуг оформлені на ОСОБА_3 . Позивач у будинку дійсно не мешкає, оскільки є громадянкою Російської Федерації та проживає за кордоном, витрат на утримання домоволодіння не здійснює, перешкод їй у користуванні будинком ніхто не чинив та не чинить. Додав, що ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 та своїм малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та фактично мешкають у спірному будинку. Іншого житла не мають, тому припинення за ОСОБА_3 права власності на спірний будинок призведе до втрати ним та його родиною права власності на житло, що потягне за собою і припинення за ними права користування та проживання у цьому житлі. У разі задоволення позову, ОСОБА_3 та його сім`я втрать житло, яке є для них єдиним місцем проживання та фактично вони разом з малолітньою дитиною опиняться на вулиці та залишаться без житла. Вважав, що припинення за ОСОБА_3 права власності на домоволодіння завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім`ї.

Третя особа - орган опіки та піклування Бердянської міської ради надала суду пояснення, прохаючи про відмову в задоволенні позову через порушення прав дитини на житло (а.с. 146).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2017 року 43/45 частки у праві спільної часткової власності житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 8,10).

За відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано по 1/45 частки у праві спільної часткової власності на вище вказаний житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 14, 52-55).

Згідно довідки про склад сім`ї у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані та мешкають відповідач ОСОБА_3 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 та їхньою малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 180/01-19 від 24 січня 2019 року експерт вважає технічно неможливим, відповідно нормативно-правових актів у галузі будівництва, виділ 1/45 частки домоволодіння АДРЕСА_1 . Крім того, експертом встановлено, що вартість 1/45 частки домоволодіння АДРЕСА_1 становить 7491 гривень (а.с. 104-121).

З квитанції АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізької області внесена грошова сума у розмірі 7491, 00 грн. в рахунок вартості частки ОСОБА_2 та у розмірі 7491, 00 грн. в рахунок вартості частки ОСОБА_3 (а.с. 161, 162).

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 її представник посилався, як на підставу задоволення позову на ту обставину, що неможливість спільного володіння та користування майном полягає у тому, що відповідач ОСОБА_2 у будинку не проживає, не приймає участі в його утриманні та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори, комунальні послуги, інтересу до будинку не проявляє, а відповідач ОСОБА_3 проживає в будинку та своїми діями порушує права позивачки вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, перешкоджає їй користуватись спільним майном, не надає доступу до приміщення, не пускає її на територію домоволодіння.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обставини вказані при обґрунтуванні позовних вимог не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами та навпаки спростовуються доказами, які були надані відповідачами.

Так, відповідач ОСОБА_3 та його родина сплачує комунальні послуги, заборгованості немає (а.с. 72-76), несе всі витрати на утримання будинку та підтримання його у належному стані. Облаштував водопровід у домоволодінні та провів у будинок каналізацію (а.с. 67-71). Особові рахунки та договори на отримання комунальних послуг оформлені на ОСОБА_3 , отримує субсидію (а.с. 62-66).

Позивач ОСОБА_1 у домоволодінні АДРЕСА_1 не мешкає, витрат на утримання домоволодіння не здійснює, перешкод їй у користуванні будинком відповідачі не чинили та не чинять, доказів протилежного стороною позивача до суду не надано.

Також позивачкою ОСОБА_1 не надано доводів та доказів тієї обставини, що вона не може розпорядитися своєю часткою у житловому будинку і не зазначила яким діями відповідачі порушили її право користуватися та розпоряджатися майном. Не надано позивачкою і доказів неможливості спільного користування майном чи доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідачі чинять їй перешкоди у розпорядженні її часткою нерухомого майна.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за обов`язкової умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Вищевказане підтверджуються і сталою судовою практикою, у тому числі і правовим позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 09 липня 2018 року у справі № 725/1570/16-ц.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 та своїм малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані та фактично мешкають у спірному будинку (а.с. 16, 46-49).

Іншого житла не мають (а.с. 59, 147), а тому припинення за ОСОБА_3 права власності на спірний будинок призведе до втрати ним та його родиною права власності на житло, що потягне за собою і припинення за ними права користування та проживання у цьому житлі.

При цьому, відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до ст. 176 СК України, батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. При цьому, права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Первинною умовою нормального розвитку дитини є забезпечення її житлових умов. Необхідний рівень житлових умов надає можливість дитині повноцінно розвиватися, навчатися, відпочивати та відновлювати свої сили.

Зокрема в ч. 1 ст. 405 ЦК України вказано, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) (ч. 1 ст. 156 ЖК України). Діти - члени сім`ї власника житлового приміщення - мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником (ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Таким чином, якщо дитина проживає в будинку, що належить на праві приватної власності її батькам або одному з них, вона набуває право користування цим житлом. Таке право користування встановлюється законом, тому для його виникнення не потрібне укладення батьками та дітьми спеціального договору про користування житлом (ч. 1 ст. 402 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Таким чином, наслідком задоволення позову стане втрата ОСОБА_3 та його сім`єю житла, яке є для них єдиним місцем проживання та будуть додатково порушені права малолітньої особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житло, яким він користується, що є неприпустимим.

Отже, припинення за ОСОБА_3 права власності на домоволодіння завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім`ї.

Також позивач не надав доказів, що припинення права власності за ОСОБА_2 не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім`ї.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідачами не надано згоди на отримання компенсації за належну їм частку у спільному майні, оскільки це завдасть істотної шкоди їх інтересам та інтересам малолітнього.

Відповідно до ч. 1 ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Судом встановлено, що технічно неможливо, відповідно нормативно - правових актів у галузі будівництва, виділ в натурі 1/45 частки домоволодіння, що підтверджено висновком судової будівельно технічної експертизи № 180/01-19 від 24 січня 2019 року .

В той же час відповідачами не надано згоду на отримання грошової компенсації за належну їм частку.

Таким чином, оцінюючи докази окремо та в цілому у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вони не достатні для задоволення позову, а обставини зазначені позивачкою не дають вагомих підстав для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим і що в даних правовідносинах наявні умови, передбачені ст. 365 ЦК України, які є підставою ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні.

З огляду на викладене внесені позивачами кошти на депозитний рахунок суду в сумі 14982 грн. в якості коштів частки майна підлягають поверненню позивачу.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст.346, 355, 365 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової компенсації відмовити.

Грошові кошти в розмірі 7491 (сім тисяч чотириста дев`яносто одна) грн. 00 коп., які внесені позивачкою ОСОБА_1 згідно квитанції Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 0.0..1 від 09 липня 2019 року на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області повернути ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Грошові кошти в розмірі 7491 (сім тисяч чотириста дев`яносто одна) грн. 00 коп., які внесені позивачкою ОСОБА_1 згідно квитанції Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 0.0..1 від 09 липня 2019 року на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області повернути ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

ОСОБА_7 Н. М. Дубровська