РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019

м.Харків

Справа № 639/2603/19

провадження 2/639/1269/19

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря- Міжиріцької А.В.

учасники справи:

представник позивача- ОСОБА_1

представник відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду у квітні 2019 р. з позовом до ОСОБА_5 про стягнення відповідно до вимог ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 12.09.2012 р. по 23.04.2019 р. в сумі 5154,22 грн., збитки з урахуванням індексу інфляції за цей період у розмірі 3178 грн., а також збитки, завдані зменшенням курсу гривні по відношенню до долара США- 56584 грн. 41 коп.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ним та ОСОБА_5 15.06.2006 р.,без нотаріального оформлення, укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_6 отримала від позивача гроші в сумі еквівалентній 3000 доларам США і 2000 грн., про що надала відповідну розписку, але свої зобов`язання не виконала, спадщину не оформила, договір купівлі-продажу не уклала. Постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 17.11.2011 р. ОСОБА_5 звільнили від кримінальної відповідальності за цей злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 06.07.2012 р. із ОСОБА_5 на користь позивача стягнуто моральну шкоду -5000 грн., а також матеріальну- 25977,50 грн, яка складається із грошових коштів, отриманих відповідачем по розписці-2000 грн. і 3000 доларів США.Виконавчі листи пред`явлені до виконання, проте станом на січень 2019 р. відповідачем взагалі не виконується рішення і кошти не повертаються.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, враховуючи збитки, завдані інфляцією за період з 13.09.2012 р. і знеціненням гривні, а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_5 надала відзив до позову, в якому просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та стверджує, що пропонувала на протязі 2010-2015 років відшкодувати позивачеві суму завданої матеріальної та моральної шкоди в різних варіантах, однак позивач категорично відмовився отримати відшкодування, вимагаючи передачу йому у власність житлового будинку по АДРЕСА_1 . Крім того, позивач свідомо та навмисно не отримував виконавчі листі та не пред`являв їх до виконання, оскільки при стягненні коштів йому потрібно буде звільнити будинок.У 2018 р. позивачу поновили строк для пред`явлення виконавчих листів, тому вважає, що прострочення могло виникнути лише з дати набрання рішення законної сили від 21.11. 2018 р. Натепер відповідач зазначає, що не має можливості для виплати шкоди, а від реалізації будинку, позивач відмовляється, оскільки користується будинком. ОСОБА_5 посилається на те, що відшкодування заявлених збитків від знецінення національної валюти по відношенню до долара США не передбачено законодавством, і вона не мала грошових зобов`язань перед позивачем в іноземній валюті. З посиланням на ст.ст. 612, 613 ЦК України просить відмовити у позові.

Ухвалою суду від 30.07.2019 р. відмовлено відповідачу ОСОБА_5 у задоволенні заяви про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та м.Люботин Головного територіального управління юстиції у Харківській області .

Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться у справі, приходить до наступного.

Постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 17.11.2011 р. ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України, провадження по кримінальній справі закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ч.1 п. 3 ст. 49 КК України.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 06.07.2012 р. частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 17150 грн. та 5000 грн. моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12.09.2012 р. рішення суду першої інстанції змінено, в частині стягнення матеріальної шкоди скасовано та постановлено стягнути з ОСОБА_5 в якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 25977 грн. 50 коп. Суд виходив з того, що ОСОБА_5 заволоділа грошовими коштами позивача в сумі 3000 доларів США з розрахунку 7,9925 грн. за один долар та 2000 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2012 р. вказані судові рішення залишені без змін.

Постановою державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків від 23.01.2019 р. виконавчий лист № 2-732/11, виданий 14.05.2018 Жовтневим районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 25977,50 грн. передано Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин ГТУЮ у Харківській області , оскільки майна, на яке можливо звернути стягнення не виявлено, а боржнику на праві власності належить будинок по АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця Міськрайонного ВДВС по Харківському району та місту Люботин від 19.09.2019 р. ОСОБА_3 повернуто виконавчий лист № 2-732/11, оскільки стягувач не здійснив авансування витрат на депозитний рахунок та не надав згоди на авансування.

Пред`являючи позов про стягнення боргу з відповідача з урахуванням індексу інфляції за час прострочення повернення коштів- 25977,50 грн. з 12.09.2012 р. до 18.04.2019 р. в сумі 3178 грн., 3% річних від простроченої суми за 2414 днів невиконання зобов`язання-5154,22 грн., ОСОБА_3 вказав на відмову відповідача виконувати рішення суду дотепер та застосування до боржника способу захисту майнового права, виходячи з вимог ст. 625 ЦК України.

Доводи відповідача про те, що між сторонами відсутні договірні правовідносини та не встановлена вина ОСОБА_5 у невиконанні рішення суду, що виключає застосування ст. 625 ЦК України є необгрунтованими. Доказів про те, що відповідач бажала добровільно виконати рішення суду та зверталася до позивача з проханням прийняти гроші, а він відмовлявся від отримання суми, що стягнута або перераховувала кошти, відповідачем не надано.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, які виникають між сторонами, тобто не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідач ОСОБА_5 має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує постанова Жовтневого районного суду м.Харкова від 17.11.2011 р. та рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 06.07.2012 р. , змінено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12.09.2012 р. про стягнення заподіяних злочином матеріальних збитків та моральної шкоди.

З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Отже, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-54цс19).

Оскільки остаточного погашення заборгованості не відбулось і зобов`язання не припинились, ОСОБА_3 не позбавлений права звернутися до суду про стягнення коштів на підставі положень ст. 625 ЦК України із заявою, що буде відповідати часу стягнення за судовим рішенням, тому позов ОСОБА_3 є передчасним.

Вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення різниці між курсом долара США на день ухвалення рішення Апеляційним судом Харківської області у вересні 2012 р. та курсом НБУ, встановленим на час подання цього позову, в сумі 56584,41 грн. суд вважає необгрунтованими.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова та рішенням Апеляційного суду Харківської області на користь ОСОБА_3 стягнуто з відповідача 25977,50 грн. Така сума, а також сума 5000 грн. моральної шкоди зазначена у виконавчому документі, який пред`явлено до виконання.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За вимогами частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З огляду на викладене, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, збитками, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 89, 259, 264, 265, 274 ЦПК України, cуд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділуХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач: ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_5 ( ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 25.11.2019.

СУДДЯ