Справа № 2-648/03
Провадження № 4-с/534/16/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді за участю секретаря судового засідання особи, яка подала скаргу представника відділу ДВС Горішньоплавнівського МУЮ стягувача ОСОБА_1 . ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Горішні Плавні цивільну справу за скаргою ОСОБА_8 заінтересовані особи: начальник Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Тітова Ю.М., на постанову державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 20.03.2019,

встановив:

ОСОБА_9 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій прохає: визнати неправомірними дії заступника начальника Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М; скасувати постанову начальника Горішньоплавнівського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М. від 20.03.2019 про встановлення щодо ОСОБА_4 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; зобов`язати начальника Горішньоплавнівського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області поновити порушені права ОСОБА_10 .

Заявлені вимоги мотивує тим, що про факт винесення постанови та про зміст останньої скаржник дізнався 15.10.2019, після того як його представник отримав у Горішньоплавнівському міському ВДВС ГТУЮ у Полтавській області копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2016 і копію оскаржуваної постанови від 20.03.2019. На його адресу раніше не надходила копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.01.2016, він не міг дізнатися про оскаржувану постанову від 20.03.2019. Вважає, вказану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20.03.2019 неправомірною та такою, що порушує його законні права.

Ухвалою суду від 30.10.2019 скарга ОСОБА_4 прийнята до розгляду (а.с.40).

В судовому засіданні ОСОБА_9 скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на обставини викладені в ній.

Представник Горішньоплавнівського ВДВС Філософ Д.М., Хомяк В.В. та стягувач ОСОБА_7 проти скарги заперечували, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши приєднані письмові матеріали, судом встановлено наступне.

16.05.2003 року Комсомольським міським судом Полтавської області було винесено постанову по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку(а.с. 6).

20.03.2019 державним виконавцем розроблено розрахунок заборгованості по аліментам станом на з період 01.01.2013 по 28.02.2019, яка становить 126254 грн. 08 коп.

20.03.2019 начальником відділу Горішньоплавнівського міського відділу виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Тітовою Ю.М. винесено постанову ВП № 49786628 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Докази надсилання органами ДВС вказаного розрахунку та постанови боржнику на адресу вказану у постанові суду не були надані.

Таким чином, скаржник (боржник) був позбавлений права на оскарження рішень прийнятих державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження, надання документів щодо розрахунку заборгованності, оскільки не отримував постанови про встановлення обмеження, розрахунку заборгованості, виклику до ВДВС.

Відповідно до ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно абз. 7 ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» вказана постанова надсилається сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.2ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», п.п.2 п.2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів», з метою повного та своєчасного виконання судового рішення громадянинові може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Згідно ч.ч.2,3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки Європейський суд з прав людини зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) Європейський суд з прав людини застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон в зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише в зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Перевіряючи обґрунтованість скарги, суд з урахуванням вищенаведеного враховує, що тимчасове обмежено боржника у праві виїзду за межі України є одним і заходів примусового виконання судового рішення та може бути застосоване в разі ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до довідки Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості від 25.10.2019 ОСОБА_9 з 16.01.2017 зареєстрований як безробітний, дохід за період з 16.01.2017 по 07.03.2018 становить 6563 грн. 09 коп., аліменти за цей період не стягувались.

Згідно інформації, що міститься у листі Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв, на підставі постанови ВП № 24506775 із заробітної плати ОСОБА_4 починаючи з березня 2011 по 06 листопада 2015 утримано і перераховано аліменти у сумі 44916 грн. 58 коп. в розмірі 25 %. Наказом від 28.10.2015 № 764 -к 06.11.2015 звільнено.

Згідно наданої довідки Горішньоплавнівського міського ВДВС від 20.03.2019 про здійснення відрахувань зі сплати аліментів ОСОБА_4 за період з 01.01.2013 по 28.02.2019 заборгованість складає 126254 грн.08 коп.

Згідно наданої довідки Горішньоплавнівського міського ВДВС від 08.11.2019 про здійснення відрахувань зі сплати аліментів ОСОБА_4 за період з 01.01.2013 по 31.10.2019 заборгованість загальний борг за ВП № 49788626 складає у сумі 55688 грн.15 коп.

Відповідно до наданих ОСОБА_12 квитанцій, останній здійснював у добровільному порядку сплату аліментів, так з січня 2018 по грудень 2018 року ним було перераховано ОСОБА_7 - 5000 грн, з січня 2019 по жовтень 2019 ним було перераховано ОСОБА_7 5000 грн. (а.с.17-20).

Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про свідоме ухилення боржника ОСОБА_4 від виконання судового рішення за наявності реальної можливості виконати останнє.

Крім цього, матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про отримання боржником постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до Закону та призвели до порушення прав скаржника та засад виконавчого провадження, згідно якого виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про задоволення скарги.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що органом ДВС було порушені права ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 263,441 ЦПК України, суд,-

постановив :

Скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Визнати неправомірними дії заступника начальника Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М.

Скасувати постанову начальника Горішньоплавнівського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М. від 20.03.2019 про встановлення щодо ОСОБА_8 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Зобов`язати начальника Горішньоплавнівського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області поновити порушені права ОСОБА_10 .

Горішньоплавнівському відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області повідомити суд та ОСОБА_4 про виконання ухвали в десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя підпис Т.О.Куц

Згідно з оригіналом:

Суддя Т.О.Куц

Повний текст ухвали складено 18.11.2019