Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2983/19
Провадження №: 2/332/1479/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Яцуна О.С.,

за участю секретаря Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договору купівлі-продажу, скасування запису про реєстрацію прав, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 і на даний час у ній проживає. Однак у червні 2019 року позивач дізнався, що спірна квартира була продана ОСОБА_3 на підставі довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що представник, а саме ОСОБА_2 , на ім`я якого ним була видана довіреність, шляхом введення його в оману, вчинив правочин з продажу належної йому квартири у власних інтересах, з метою отримання незаконного прибутку, а отже вважає даний правочин недійсним.

02.11.2018 року позивач отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 103776,00 грн. на підставі договору позики. Крім того, в забезпечення виконання вказаного зобов`язання він також уклав договір іпотеки спірної квартири.

Гроші, які він повинен був повернути ОСОБА_2 він ще не повернув, однак строк повернення позики ще не настав, на квартиру була накладена заборона відчуження та внесений запис про іпотеку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки було проведене в порушення норм Закону України «Про іпотеку» та самого Договору Іпотеки. Продаж предмету іпотеки було проведено без оригіналів правовстановлюючих документів, що також є порушенням вимог Закону.

Крім того, гроші, які ОСОБА_2 отримав від продажу квартири, йому не повернув. У зв`язку з цим просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, витребувати квартиру із чужого незаконного володіння на його користь та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру.

Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про надання ним довіреності на ім`я ОСОБА_2 під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості або під впливом тяжкої обставини. Сам факт укладання договорів позики та іпотеки не є належним доказом видання довіреності під впливом обману. Посилання позивача на Закон України «Про іпотеку» вважає безпідставним, адже цей закон регулює звернення стягнення на предмет іпотеки, а не регулює порядок укладання договору купівлі-продажу. Позивачем також не надано належних та допустимих доказів про відсутність згоди Іпотекодержателя на відчуження предмету іпотеки та про наявність інших порушень порядку укладання договору купівлі-продажу спірної квартири.

Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Богославський В.А., також просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, посилаючись на те, що як договір доручення, так і договір купівлі-продажу були укладені з дотриманням норм чинного законодавства. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо надання ним довіреності під впливом обману, також не надано доказів для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Доводи позивача про неотримання ним коштів за продаж квартири не є підставою для визнання договору недійсним.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Відповідно до ухвали судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2019 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус ЗМНО Бахматська Т.М., про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договору купівлі-продажу, скасування запису про реєстрацію прав була прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження. Задоволено клопотання позивача та витребувано у приватного нотаріуса ЗМНО Бахматської Т.М. засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири разом із засвідченими копіями документів, на підставі яких було посвідчено зазначений договір, засвідчені копії документів, на підставі яких було припинено записи про обтяження та іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які були внесені на підставі договору іпотеки, який посвідчений 02.11.2018 року за р. № 3859.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні розписки (а.с.175,176). Про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Богославського В.А., надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві (а.с.186).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.167).

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Т.М. подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.180).

Згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

На підставі договору дарування від 06.08.2015 року у власності ОСОБА_1 перебувала квартира АДРЕСА_1 (а.с.13-14). Цей факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15).

02.11.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики. За цим договором ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 103776,00 грн. Повернення грошових коштів мало бути здійснено не пізніше 02.11.2019 року (а.с.21-22).

З метою забезпечення зобов`язання, яке виникло на підставі договору позики від 02.11.2018 року, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с.22-27).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2019 року ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої Бахматською Т. М., приватним нотаріусом ЗМНО 08.02.2019 року, зареєстрованої в реєстрі за № 420, діє ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_1 просив договір купівлі-продажу квартири від 31.05.2019 року визнати недійсним, посилаючись на те, що вказаний договір було підписано із перевищенням повноважень, наданих представнику, та через недотримання норм Закону України «Про іпотеку» під час звернення стягнення на предмет іпотеки, проте із цими доводами суд не погоджується, зважаючи на наступне.

Вказане перевищення повноважень позивач пов`язує з тим, що його повірений вчинив правочин з продажу належної йому квартири у власних інтересах, з метою отримання незаконного прибутку.

Разом з тим, як передбачено положеннями ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

У відповідності до ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до якого змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

З аналізу тексту довіреності, посвідченої 08.02.2019 року приватним нотаріусом Бахматською Т.М., вбачається, що ОСОБА_1 наділив свого представника ОСОБА_2 необхідним обсягом повноважень для вчинення оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири, зокрема зазначив: «…уповноважую підготувати всі необхідні документи для продажу та продати належну мені… квартиру…укладати та підписувати договори купівлі-продажу, визначаючи продажну ціну, істотні умови, одержувати належні мені від продажу гроші у будь-якій сумі…, з правом відкривати на моє ім`я рахунки, закривати рахунки, розпоряджатися всіма належними мені рахунками, з правом зняття або вкладенням будь-яких сум…» (а.с.103).

Позивачем не спростований факт того, що він свідомо, за власною волею вчинив вказаний правочин (довіреність), визначивши та/або наділивши ОСОБА_2 відповідними повноваженнями.

Так, з тексту довіреності вбачається, що Довіреність ОСОБА_1 прочитана, її суть повністю йому зрозуміла. Він підтвердив значення своїх дій, діяв добровільно, зміст ст.ст. 248-250 ЦК України йому нотаріусом було роз`яснено, про що міститься власний підпис ОСОБА_1 .

Зважаючи на той факт, що ОСОБА_1 свідомо наділив ОСОБА_2 таким обсягом повноважень, мав також розуміти та усвідомлювати наслідки своїх дій. Будь-які застереження або домовленості між сторонами про порядок повернення грошових коштів, отриманих від продажу квартири, ОСОБА_1 у тексті довіреності відсутні. Суду також не надані інші належні та допустимі докази про наявність таких домовленостей.

З урахуванням наведеного, суд не вважає доведеним факт перевищення повноважень ОСОБА_2 під час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_1 .

Факт введення ОСОБА_1 в оману також під час судового засідання не доведений, адже, з аналізу норми статті 230 ЦК України вбачається, що в оману може ввести навмисно одна зі сторін правочину. В даному випадку - представництво за довіреністю - це односторонній правочин, а норми статті 230 ЦК України не передбачають визнання правочину недійсним через введення в оману сторони правочину, особою, яка не є стороною правочину. Щодо договору купівлі продажу, то ОСОБА_1 не був безпосередньою стороною правочину, а від його імені виступав представник за довіреністю - Положенко О.В., а тому такий правочин також не можна визнати недійсним з підстав введення сторони правочину в оману.

Хибними є посилання позивача на недотримання вимог Закону України «Про іпотеку» під час звернення стягнення, адже в даному випадку квартира АДРЕСА_1 вибула із володіння ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, порядок укладення якого регулюється нормами ЦК України, а не спеціальними нормами Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 9 Договору Іпотеки, укладеним 09.11.2018 року між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та ОСОБА_2 (Іпотекодержатель), від імені якого діяв ОСОБА_6 та посвідченим приватним нотаріусом Бахматською Т.М. передбачено, що Іпотекодавець не має права відчужувати Предмет іпотеки у будь-який спосіб… без письмової згоди на це Іпотекодаржателя. Тобто відчуження квартири можливе за письмової згоди Іпотекодержателя, а саме ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 31.05.2019 року було укладено за участю ОСОБА_2 , як представника ОСОБА_1 , то фактично даний договір підписував Іпотекодержатель, а отже висловив свою письмову згоду на відчуження Предмету іпотеки.

Судом також відхиляються посилання позивача на те, що під час укладання договору купівлі-продажу від 31.05.2019 року були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 , адже в матеріалах цивільної справи міститься відповідь приватного нотаріуса № 1064/01-16 від 26.09.2019 року про те, що перед посвідченням правочину (договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_2 , в якості продавця та ОСОБА_3 в якості покупця) ОСОБА_2 було надано оригінал довіреності, посвідченої Бахматською Т.М., приватним нотаріусом ЗМНО 08.02.2019 року за № 420. Разом з довіреністю було надано оригінал документу, що посвідчує право власності, а саме Договір дарування від 06.08.2015 року, посвідченого Федченко О.О., державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-332 (а.с.155). Суду на підтвердження власних доводів позивачем не було надано а ні оригіналу довіреності, посвідченої 08.02.2019 року, а ні оригіналу договору дарування спірної квартири від 06.08.2015 року.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування запису про реєстрацію прав також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 9-10 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, про що постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 230, 237, 238 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 158, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна (місцезнаходження: АДРЕСА_6 ), про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договору купівлі-продажу, скасування запису про реєстрацію прав - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01.08.2019 року по справі № 332/2983/19 (провадження №: 2-з/332/19/19) та зняти арешт з нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ), а саме з квартири за адресою: АДРЕСА_1 і скасувати заборону іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Заводський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25.11.2019 року.

Суддя: О.С. Яцун