ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м.Суми

Справа №587/912/18 Номер провадження 22-ц/816/4730/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Іскра»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Іскра», подану через представника генерального директора Куща Анатолія Івановича,

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 червня 2019 року, ухваленого у складі судді Степаненка О.А., в приміщенні Сумського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Іскра» (далі ПрАТ «Іскра») про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2018 року частково скасовано рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 жовтня 2017 року у справі № 587/964/17 та ухвалено нове, яким наказ ПрАТ «Іскра» № 35-к від 04 травня 2017 року «Про припинення трудового договору» визнаний незаконним та скасований, зобов`язано ПрАТ «Іскра» змінити запис у трудовій книжці стосовно його звільнення, стягнуто з ПрАТ «Іскра» на користь ОСОБА_1 44 906,88 грн вихідної допомоги при звільненні, 82 723,2 грн середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, а саме з 04.05.2017 року по 03.10.2017 року, 1000 грн відшкодування моральної шкоди та 2 567,04 грн судового збору. Це рішення було виконане 09 лютого 2018 року в порядку примусового виконання. Отже, роботодавець повинен здійснити виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 жовтня 2017 року по 09 лютого 2018 року. Також зазначає, що відповідачем у період з 30 квітня 2014 року по 28 квітня 2017 року не сплачувалась індексація заробітної плати. До того ж, стягненню підлягає і компенсація за несвоєчасну виплату індексації. Оскільки на час звільнення не було здійснено виплат всіх сум, тому відповідно до ст. 117 КЗпП України період для стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку становить з 04 жовтня 2017 року до 30 березня 2018 року (день подання позову).

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 123 748,06 грн, в тому числі середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період 04 жовтня 2017 року по 30 березня 2018 року в розмірі 96 904,32 грн, індексацію заробітної плати за період з 30 квітня 2014 року по 28 квітня 2017 року в розмірі 26 002,79 грн, компенсацію за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати за період липень грудень 2014 року в розмірі 840,95 грн, а також судові витрати в розмірі 28 000 грн.

Сумський районний суд Сумської області заочним рішенням від 14 червня 2019 року позов задовольнив частково.

Стягнув з Приватного акціонерного товариства «Іскра» на користь ОСОБА_1 123 748,06 грн, в тому числі середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період 04 жовтня 2017 року по 30 березня 2018 року в розмірі 96 904,32 грн, індексацію заробітної плати за період з 30 квітня 2014 року по 28 квітня 2017 року в розмірі 26 002,79 грн, компенсацію за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати за період липень грудень 2014 року в розмірі 840,95 грн.

Стягнув з Приватного акціонерного товариства «Іскра» на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Сумський районний суд Сумської області ухвалою від 09 серпня 2019 року відмовив у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Іскра» про перегляд заочного рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 червня 2019 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПрАТ «Іскра» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що зі змісту оскаржуваного заочного рішення незрозуміло яким чином суд визначив період прострочення у виплаті середнього заробітку за несвоєчасну виплату вихідної допомоги та помилково зазначив, що він становить з 04 жовтня 2017 року і по 30 березня 2018 року, а не по 09 лютого 2018 року, тобто по день, коли виплати були перераховані позивачу за рішенням суду. Крім того, суд не звернув увагу на довідку № 262 від 20 грудня 2018 року, якою підтверджується здійснення індексації заробітної плати позивачу в періоди часу, коли позивач працював на підприємстві, тоді як індексація заробітної плати позивачу не проводилася тільки у ті періоди часу, коли йому виплачувалася компенсація вимушеного прогулу у зв`язку зі звільненням. Також вказує, що представник відповідача не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, що позбавило його можливості надати суду пояснення на спростування доводів позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Шик В.В., яка підтримала апеляційну скаргу, представників позивача адвокатів Черненка Д.О. та ОСОБА_2 , які заперечують проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи відповідачем не виплачено належні позивачу при звільненні суми заробітної плати, в тому числі індексацію заробітної плати за період з 30.04.2014 року по 28.04.2017 року (крім березня 2016 року в сумі 47,71 грн), а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 30 квітня 2014 року обіймав посаду директора ПАТ «Іскра» на підставі Контракту від 30 квітня 2014 року з посадовим окладом 18 450 грн (а. с. 11, 15).

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 06 лютого 2015 року визнав незаконним та скасував наказ ПрАТ «Іскра» від 03 грудня 2014 року №153-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (а. с. 13-16 т. 2).

Поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді директора ПрАТ «Іскра».

Стягнув з ПрАТ «Іскра» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 грудня 2014 року по 06 лютого 2015 року в сумі 33 005 грн.

Рішення суду набрало законної сили 26 березня 2015 року (а. с. 17-21 т. 2).

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 31 серпня 2015 року визнав незаконним та скасував наказ ПрАТ «Іскра» від 01 квітня 2015 року №53-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора(а. с. 22-25 т. 2).

Поновив ОСОБА_1 на посаді директора ПрАТ «Іскра».

Стягнув з ПрАТ «Іскра» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2015 року по 31 серпня 2015 року в сумі 106 327,62 грн.

Рішення суду набрало законної сили 03 листопада 2015 року (а. с. 27-31 т. 2).

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 14 червня 2016 року визнав незаконним та скасував наказ ПрАТ «Іскра» від 01 березня 2016 року №3-к «Про припинення трудового договору (контракту)» (а. с. 32-36 т. 2).

Поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді директора ПрАТ «Іскра».

Стягнув з ПрАТ «Іскра» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2016 року по 14 червня 2016 року в сумі 56 724,48 грн.

Рішення суду набрало законної сили 04 серпня 2016 року (а. с. 38-42 т. 2).

Сумський районний суд Сумської області рішенням від 20 січня 2017 року стягнув з ПрАТ «Іскра» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 червня 2016 року по 20 січня 2017 року в сумі 118 963,84 грн (а. с. 43-44 т. 2).

Рішення суду набрало законної сили 30 січня 2017 року.

Апеляційний суд Сумської області постановою від 18 січня 2018 року частково скасував рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 жовтня 2017 року, наказ ПрАТ «Іскра» № 35-к від 04 травня 2017 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 визнав незаконним та скасував, зобов`язав ПрАТ «Іскра» змінити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 стосовно його звільнення, стягнув з ПрАТ «Іскра» на користь ОСОБА_1 44 906,88 грн вихідної допомоги при звільненні, 82 723,2 грн середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги за період з 04 травня по 03 жовтня 2017 року та 1000 грн на відшкодування моральної шкоди. Зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено середньоденний заробіток ОСОБА_1 для обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який складає 787,84 грн (а. с. 28 т. 1, а. с. 46-59 т. 2).

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що на виконання вказаного рішення суду ПрАТ «Іскра» виплатило на користь ОСОБА_1 09 лютого 2018 року борг в розмірі 128 630,08 грн (а. с. 30 т. 1).

Вимогами частини шостої статті 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати, включаються до фонду додаткової заробітної плати.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо здійсненої виплати індексації заробітної плати з таких мотивів.

Так, на підтвердження нарахування та виплати позивачу індексації заробітної плати за період з вересня 2015 року по березень 2016 року, представником позивача надавалась суду першої інстанції довідка, підписана генеральним директором та головним бухгалтером підприємства. Проте суд першої інстанції наданий відповідачем доказ до уваги не взяв та в рішенні не зазначив з яких мотивів він його відхиляє, обставини виплати та нарахування індексації заробітної плати позивачу не з`ясував.

Апеляційному суду представником відповідача надано уточнюючу довідку за підписом генерального директора та головного бухгалтера підприємства з якої вбачається, що позивачу було нараховано та виплачено індексацію заробітної плати за період з 16 листопада 2015 року по березень 2016 року, коли він працював на підприємстві після поновлення його на роботі рішенням Сумського районного суду Сумської області від 31 серпня 2015 року і до наступного звільнення 01 березня 2016 року. На підтвердження вказаної в довідці інформації відповідачем також надано копії виписок з банківського рахунку підприємства, копії реєстрів перерахування на рахунки отримувачів. Колегія суддів не вбачає підстав для відхилення наданих відповідачем доказів, оскільки довідка про нарахування і виплату позивачу індексації заробітної плати підписана посадовими особами підприємства, які несуть відповідальність за достовірність вказаної в ній інформації.

В той же час доказів того, що індексація нараховувалась та виплачувалась позивачу з квітня по грудень 2014 року, відповідач не надав і розрахунок позивача за вказаний період не спростував. Крім того в додаткових письмових поясненнях апеляційному суду представник відповідача визнав вимогу позивача про нарахування індексації за період з липня по листопад 2014 року.

Судом першої інстанції при вирішенні вимоги позивача про стягнення на його користь індексації заробітної плати також не було не враховано наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Згідно з п. 3 Порядку проведення індексації грошових коштів доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, до об`єктів індексації, визначених у п. 2, не відносяться виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

Відповідно до пп. «з» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

З огляду на викладене середній заробіток за час вимушеного прогулу, обов`язок зі сплати якого покладається на роботодавця в разі поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, індексації не підлягає.

Отже, позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача індексації за періоди, протягом яких позивач був звільнений і не працював та йому за ці періоди був виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, є такою, що не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та надані позивачем розрахунки, на користь позивача підлягає стягненню сума індексації заробітної плати за період з квітня по грудень 2014 року в розмірі 476,22 грн.

Компенсацію за затримку виплати індексації за період липень-грудень 2014 року в розмірі 840,95 грн представник відповідача визнав в повному обсязі в письмових та усних поясненнях в судовому засіданні апеляційного суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначив період затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступного.

Диспозиція частини першої статті 117 КЗпП України встановлює обов`язок власника, в разі невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки індексація заробітної плати за період з квітня по грудень 2014 року належна позивачу від підприємства не була йому виплачена в день звільнення і на день ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції правильно визначив період затримки розрахунку з позивачем при звільненні з 04 жовтня 2017 року по 30 березня 2018 року.

В той же час, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, необхідно враховувати наступне.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день прийняття рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Наведена правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2405цс15. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України також у справі за № 6-113цс16 та у справі за № 6-259цс17.

Апеляційний суд Сумської області постановою від 18 січня 2018 року вирішив спір між ОСОБА_1 та ПрАТ «Іскра» про підстави звільнення та виплату вихідної допомоги при звільненні та стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04 травня 2017 року по 03 жовтня 2017 року, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в сумі 787,84 грн. Фактично вихідна допомога позивачу була виплачена 09 лютого 2018 року про що він зазначає в своїй позовній заяві. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 жовтня 2017 року по 09 лютого 2018 року повинен визначатись, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача, встановленої постановою Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2018 року і він становить 70 117,76 грн. (787,84 грн х 89 робочих днів).

В даній справі позивач звернувся також за вирішенням спору щодо виплати йому індексації заробітної плати. Як встановлено колегією суддів вимоги позивача про стягнення на його користь індексації заробітної плати та компенсації за затримку її виплати підлягають задоволенню частково в сумі 476,22 грн та 840,95 грн відповідно, всього заборгованість складає 1317,17 грн, а тому наявні підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення після 09 лютого 2018 року. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2018 року встановлено, що середньомісячний заробіток позивача становить 14968,96 грн. Сума заборгованості від середньомісячного заробітку позивача складає 8,8 %. Середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10 лютого 2018 року по 30 березня 2018 року становить 26 786,56 грн, враховуючи принцип справедливості та співмірності підлягають стягненню на користь позивача за вказаний період кошти в сумі 2357,22 грн (8,8 % від середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 26 786,56 грн).

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації заробітної плати.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Іскра» задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 червня 2019 року змінити в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації заробітної плати.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Іскра» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 72 474,98 гривень та індексацію заробітної плати в розмірі 476,22 гривень.

В іншій частині рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий Т.А. Левченко

Судді: І.В. Орлов

С.Г. Хвостик