КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/4653/18 головуючий у І інстанції: Шкірай М.І.
УХВАЛА

22 листопада 2019 року м. Київ

Київський Апеляційний Суд у складі судді судової палати в цивільних справах Сліпченка О.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року затверджено мирову угоду, якою визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину приміщення 5 (в літ. А), яке знаходиться у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 96,9 кв.м., право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 та визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частин в зазначених приміщеннях.

19 листопада 2019 року не погодившись із висновками місцевого суду АТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу з пропуском процесуальних строків на оскарження, посилаючись на те, що не являється учасником справи, ознайомлене із зазначеним судовим рішенням 12 листопада 2019 року.

Згідно із ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначеними апелянтом та вважає їх неповажними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, від 03 квітня 2008 року пункт 41) (пункт 47 рішення).

Зі змісту п. 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Укрсоцбанк» було відомо про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки останнім подавались клопотання про залучення в справу та скасування заходів забезпечення позову.

Крім того, згідно з матеріалами справи, 09 серпня 2019 року Голосіївським районним судом міста Києва, було направлено на адресу АТ «Укрсоцбанк» супровідний лист в якому було вказано, що справа, яка перебуває на розгляді направлена до апеляційного суду у зв`язку із подачею заінтересованою ТОВ «Ріелтіс плюс» апеляційної скарги.

Оскаржувана ухвала була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 10 червня 2019 року.

Таким чином, АТ «Укрсоцбанк» було відомо, що справа розглядалась судом першої інстанції, а відомості в Єдиному державному реєстрі судових рішень, де оприлюднено ухвалу, є відкритими та загальновідомими.

Апеляційний суд приходить до висновку, що причини пропуску процесуального строку вказані в апеляційній скарзі не можуть бути визнані поважними, оскільки апелянт міг знати про наявність оскаржуваної ухвали, крім того оскаржувана ухвала оприлюднена в єдиному державному реєстрі судових рішень, та попри зазначене апеляційну скаргу було подано через значний проміжок часу після ухвалення судового рішення - понад п`ять місяців.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку встановленому ст. 358 ЦПК України.

Таким чином, особі, яка подала апеляційну скаргу, необхідно надати суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення строку.

Відповідно до ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, оскільки подана після закінчення строків, установлених ст. 354 та оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу.

За таких обставин підстави для відкриття апеляційного провадження у справі відсутні, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.185, 354, 356, 357 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2019 року залишити без руху і надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення особі, яка подала апеляційну скаргу, ухвали.

Роз?яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у випадку не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений строк, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Сліпченко