Дата документу 04.01.2019 Справа № 316/1478/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 316/1478/18Головуючий у 1-й інстанції Бульба О.М..
Пр. № 22-ц/807/517/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-4), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №б/н від 26.01.2016 року станом на 14.06.2018 року у розмірі 39044,72 грн., яка складається з: тіла кредиту - 4392,87 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 14805,60 грн., нарахованої пені - 17510,79 грн., штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: штраф (фіксована частина) - у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) - у розмірі 1835,46 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1762,00 грн.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року (а.с. 37) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом Банку відкрито.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 жовтня 2018 року (а.с. 41-42) позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 26.01.2016 року у розмірі 39044,72 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі (а.с. 48-53) просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 55).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.56), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.60).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк подав відзив апеляційному суду на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 65- 69).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення … (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 3, 4, 10, 12, 76, 81, 89, 133,141, 247, 263, 265, 274, 275, 279, 352, 354, 355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись можна лише частково з наступних підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищезазначений договір сторін - Банку (назву якого у подальшому було змінено, копія Статут а.с. 29-30) та ОСОБА_2 № б/н від 26.01.2016 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із анкети - заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.7), Тарифів (а.с.8), Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.9-23) тощо, з якими відповідач ОСОБА_2 погодився у повному обсязі, підписавши вищезазначену заяву (а.с.7) та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, штрафів тощо.

Умови та правила надання банківських послуг Банку знаходяться в загальному доступі, якщо відповідач вважала за необхідне додатково ознайомитись із останніми, він мав для цього всі необхідні можливості.

Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов'язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку та процентну ставку, на що відповідач ОСОБА_2 дав згоду, підписавши вищезазначену заяву від 26.01.2016 року (а.с.11).

Повідомлення про це відповідача включаються до виписки за рахунком відповідача.

Праву Банка змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов'язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 користувався вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконував своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (доданим Банком до позову у цій справі а.с.5-6).

У зв'язку із чим, у відповідача, як позичальника, перед Банком виникла вищезазначена заборгованість за вищезазначеним кредитним договором № б/н від 26.01.2016 року станом на 14.06.2018 року у розмірі 39044,72 грн., яка складається з: тіла кредиту - 4392,87 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом - 14805,60 грн., нарахованої пені - 17510,79 грн., штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: штраф (фіксована частина) - у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) - у розмірі 1835,46 грн. (розрахунок а.с. 5-6), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед Банком (а.с. 5-6) є належним (письмовим), достатнім доказами заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед Банком у цій справі.

Останні відповідачем ОСОБА_2 у встановлений ЦПК України спосіб не спростовані у цій справі.

Відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив застосувати строк позовної давності (а.с. 48-52).

При цьому, встановлено, що матеріали цієї справи не містять належних, допустимих доказів того, що з дати відкриття провадження у цій справі 30.08.2018 року (а.с. 37) і до ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі 01 жовтня 2018 року (а.с. 41-42) відповідачу ОСОБА_2 було відоме про розгляд цієї справи Енергодарським міським судом Запорізької області, оскільки встановлено, що конверт із копією позову та ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі повернувся на адресу суду першої інстанції без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 39).

При вищевикладених обставинах, відповідач ОСОБА_2 був позбавлений права заявити про застосування строку позовної давності у цій справі у суді першої інстанції, а тому останній при наявності для цього правових підстав може бути застосований апеляційним судом у цій справі за заявою відповідача ОСОБА_2

Однак, встановлено, що сума основного боргу станом на 14.06.2018 року у вигляді тіла кредиту 4392,87 грн. та відсотків за користування кредитом 14805,60 грн. нараховані Банком відповідачу за вищезазначеним договором №б/н від 26.01.2016 року в межах строку позовної давності.

Оскільки, в силу вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі 28.08.2018 року (відмітка суду на позові а.с.2).

Строк дії вищезазначеного договору сторін № б/н від 26.01.2016 року відповідає строку дії картки - до 31.08.2019 року (довідка Банку а.с.67 була додана Банком до його відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі, а тому в силу вимог ст. 367 ч.ч. 2,3 ЦПК України може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України).

Однак, в силу вимог ст. 258 ч. 2 п. 1 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовуються до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В силу вимог ст. 267 ч.ч. 3-4 ЦК України сплив спеціальної (однорічної - ст. 258 ЦК України), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що Банком у цій справі пеню відповідачу нараховано, починаючи з квітня 2016 року (а.с.5), а Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом лише 28.08.2018 року (а.с.2), тобто по за межами однорічного строку.

Однак, також встановлено, що з боку відповідача ОСОБА_2 мали місце постійні часткові сплати заборгованості після квітня 2016 року, зокрема: 06.04.2016 року у сумі 1672,00 грн., 23.05.2016 року у сумі 7000,00 грн., 22.06.2016 року у сумі 500,00 грн., 25.07.2016 року у сумі 595,00 грн., 21.09.2016 року у сумі 1060,00 грн., 24.10.2016 року у сумі 1100,00 грн., 21.11.2016 року у сумі 1100,00 грн., 23.12.2016 року у сумі 1100,00 грн., 23.01.2017 року у сумі 1100,00 грн., 21.02.2017 року у сумі 1000,00 грн., 29.03.2017 року у сумі 400,00 грн., 21.04.2017 року у сумі 321,80 грн., 16.06.2017 року у сумі 1477,11 грн., 17.10.2017 року у сумі 250,00 грн., 15.12.2017 року у сумі 47,50 грн., 16.04.2018 року у сумі 632,50 грн. (а.с. 5 у тому числі зворот), які в силу вимог ст. 264 ч. 1 ЦК України у тому числі свідчать про переривання однорічного строку позовної давності за пенею.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч. 3 ЦК України.

При вищевикладених обставинах, сума пені у розмірі 17510,79 грн. станом на 14.06.2018 року нарахована Банком відповідачу ОСОБА_2 у цій справі за вищезазначеним договором № б/н від 26.01.2016 року також в межах строку позовної давності.

Крім того, пеня у розмірі 17510,79 грн. не перевищує розміру суми основного боргу (тіло кредиту 4392,87 грн. + відсотки за користування кредитом 14805,60 грн. = 19198,47 грн.), а тому остання не може бути зменшена судом на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України у цій справі.

Крім того, встановлено, що штрафи: фіксована частина 500,00 грн. та процентна складова 1835,46 грн. були нараховані Банком відповідачу за вищезазначеним договором відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг безпосередньо при подачі вищезазначеного позову до суду, а тому останні також нараховані ОСОБА_2 в межах строку позовної давності.

Однак, в силу вимог ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що пеня та вищезазначені штрафи нараховані Банком у цій справі, є різновидами однієї юридичної відповідальності - цивільної за одні і ті самі порушення умов договору відповідачем, то у разі стягнення з відповідача у цій справі на користь Банку саме пені, у стягненні штрафів з відповідача на користь Банку у цій справі слід було відмовити.

Також суд першої інстанції допустився помилки при вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, зокрема у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 грн., сплаченого Банком при подачі вищезазначеного позову до суду (а.с. 1), стягнувши останній у повному обсязі на користь Банку з відповідача ОСОБА_2

Оскільки встановлено, що ОСОБА_2 має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.53), та останній в силу вимог закону звільнений від сплати судового збору у цій справі, що у тому числі узгоджується із правою позицією ВС, викладеною у справі № 572/2088/17 (а.с.59).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 жовтня 2018 року у цій справі слід скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку штрафів: штраф (фіксована частина) - у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) - у розмірі 1835,46 грн., а також судового збору в розмірі 1762,00 грн.; ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Банку відмовити; у зв'язку із чим, загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку за договором № б/н від 26.01.2016 року станом на 14.06.2018 року слід вважати «36709,26 грн. (розрахунок: тіло кредиту 4392,87 грн. + відсотки за користування кредитом 14805,60 грн. + пеня 17510,79 грн.).

Крім того, в силу вимог ст. 141 п. 13 ЦПК України в разі часткового задоволення позову Банку при вищевикладених обставинах та звільнення відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору у цій справі в силу вимог закону, Банк має право на компенсацію за рахунок держави судового збору, сплаченого ним при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог у розмірі 1656,61 грн. (розрахунок: сума задоволених позовних вимог 36709,26 грн. * судовий збір 1762,00 грн./ сума заявлених позовних вимог 39044,72 грн.).

Окрім цього, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в силу вимог закону також був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Проте, встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 2643,00 грн. (квитанція № П301/7062813/1 від 22 жовтня 2018 року на суму 2643,00 грн. а.с.47) за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі, який підлягає поверненню ОСОБА_2 в порядку задоволення клопотання останнього, заявленого в його апеляційній скарзі у цій справі (а.с.52).

Керуючись ст.ст. 12, 141, 367, 369, 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 01 жовтня 2018 року у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» штрафів: штраф (фіксована частина) - у розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) - у розмірі 1835,46 грн., а також судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Банку відмовити.

У зв'язку із чим, загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () за договором № б/н від 26.01.2016 року станом на 14.06.2018 року у цій справі, вважати «36709,26 грн. (тридцять шість тисяч сімсот дев'ять гривень двадцять шість копійок)».

Судові витрати АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (), пов'язані із розглядом цієї справи у суді першої інстанції, у розмірі 1656,61 грн. компенсувати за рахунок держави.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заяву ОСОБА_2 про повернення судового збору задовольнити.

Повернути ОСОБА_2 сплачену суму судового збору у розмірі 2643 грн. відповідно до квитанції № П301/7062813/1 від 22 жовтня 2018 року.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) кошти судового збору у розмірі 2643,00 грн. відповідно до квитанції № П301/7062813/1 від 22 жовтня 2018 року сплачені на розрахунковий рахунок № 0011, Платник ОСОБА_2, Код платника НОМЕР_1, Банк платника АТ «МетаБанк», м. Запоріжжя, Отримувач УК У М. ЗАПОР/ВОЗНЕС/2203101, Код отримувача 38025409, Банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.) Київ, Код банку отримувача 899998, Призначення платежу: *;101;; Судовий збір Запор.апеляц.суд; ОСОБА_2

Копію цієї постанови разом із квитанцією № П301/7062813/1 від 22 жовтня 2018 року на суму 2643 грн. про оплату судового збору надіслати ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 04.01.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.