№4-с/263/3/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Ковтуненко В.О., при секретарі Іващенко Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2, зацікавлені особи: ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь»,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до суду із зазначеною скаргою, вказуючи що в провадженні Кальміуського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області знаходиться на примусовому виконанні виконавче провадження за примусовим стягненням з боржника ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей. За наданими з підприємства ПАТ «Азовелектросталь» відомостей боржник ОСОБА_3 працює на цьому підприємстві і його заборгованість по аліментам станом на 07.03.2018р. складає 43302,69 грн. Аліменти утримані з ОСОБА_3 але не перераховані в сумі 43302,69 грн. З того часу вказана заборгованість погашена ПАТ «Азовелектросталь» за січень 2016 року в сумі 1775,82 грн. (15.06.2018р.) та за лютий 2016 року в сумі 3299,16 грн. (15.06.2018р.). Отже, на даний час сума заборгованості складає 38227,71 грн. Нею 02.08.2018р., було подано заяву на ім'я начальника Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області про звернення стягнення на грошові кошти приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», які знаходяться на його розрахункових рахунках на загальну суму 38227,71 грн. та для забезпечення даного стягнення накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником ОСОБА_3 по заробітній платі - приватного товариства «Азовелектросталь» на загальну суму 38227,71 грн. На вказану заяву державний виконавець 06.08.2018р. до бухгалтерії ПРАТ «Азовелектросталь» спрямовав запит для встановлення суми заборгованості по аліментам, що утримані з ОСОБА_3, але не перераховані. Про надходженні відповіді їй буде повідомлено додатково. Зауважує, що її заяву по суті розглянуто не було та процесуального рішення, про яке вона просила в заяві, не прийнято, у звязку з чим просить Зобов'язати державного виконавця, в провадженні якого знаходиться вказане вище виконавче провадження з примусового стягнення на мою користь аліментів, звернути стягнення на грошові кошти приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», які знаходяться на його розрахункових рахунках на загальну суму 38227,71 грн. та для забезпечення даного стягнення накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником ОСОБА_3 по заробітній платі - приватного товариства «Азовелектросталь» на загальну суму 38227,71 грн.

Сторони в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду скарги були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, відповідно до яких неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд ухвалив розглянути скаргу за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

У постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (справа N 6-2187цс15) та 24 лютого 2016 року (справа N 6-3077цс15), які є обовязковими для застосування у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, викладено правовий висновок про те, що виходячи з положень статті 383, частини четвертої статті 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як зазначено в скарзі ОСОБА_1 в провадженні Кальміуського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області знаходиться на примусовому виконанні виконавче провадження за примусовим стягненням з боржника ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

На обґрунтування доводів скарги до останньої надані копія виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя 29.07.2013 року по справі №263/4347/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 229,40 грн. та копія виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя 26.11.2007 року по справі № 2-4207/07 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі ? частки від доходу, починаючи з 12.09.2007 року та до досягнення дитиною повноліття.

З копії листа ПрАТ «Азовелектросталь» від 07.03.2018 року за №А-49, адресованого ОСОБА_1, на користь останньої здійснювалось утримання аліментів за виконавчими листами №263/4347/13-ц та № 2-4207/07 за період з листопада 2015 року по січень 2018 року.

В той же час згідно копії листа начальника Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2 від 06.08.2018 року за №26793, адресованого ОСОБА_1, виконавчі дії даним відділом виконавчої служби проводять за виконавчими листами №266/18/16-ц від 28.03.2016 року та за №266/18/16-ц від 28.03.2016 року, виданими Приморським районним судом м. Маріуполя.

Враховуючи викладене, вбачаються протиріччя щодо наявності на теперішній час на виконанні у Кальміуському відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області виконавчих листів, виданих Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення аліментів на користь скаржниці.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що подана скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2, зацікавлені особи: ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», відмовити.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.О. Ковтуненко