Справа № 442/8678/18 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/1983/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І.,Бойко С.М., Савуляка Р.В.

секретар: Іванова О.О.

Іванова О.О.

З участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 адвоката Якимишин О.З.З участю представника третьої особи Губицької І.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 463/5280/18442/8678/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дрогобицької міської ради, третя особа ОСОБА_5 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,-

в с т а н о в и в :

20.12.2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, площею 8,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позов мотивує тим, що 01.05.2001 він придбав у ОСОБА_6 нежитлову будівлю, площею 8,8 кв.м., яка знаходиться у АДРЕСА_1 . Про купівлю цього приміщення домовлялись усно, а згодом уклали письмовий договір. Після підписання договору, передавши кошти за придбання спірної будівлі, отримав ключі від такої. З цього часу постійно і самостійно користується придбаним майном, неодноразово проводив поточний ремонт такого, доглядав за ним. Вважає, що добросовісно заволодів майном, а тому, з метою реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав, звернувся з даним позовом до суду, так як реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 . В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним. Зазначає, що укладаючи договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 8,8 кв.м. розміщеного у АДРЕСА_1 йому не було відомо про те, що у ОСОБА_6 немає документів на вищевказаний об`єкт нерухомості. Оформивши договір, вважав, що нежитлове приміщення належить йому. Стверджує, що суб`єктивно вважав себе власником нежитлового приміщення, не знав і не міг знати про те, що володіє чужим майном, договір купівлі-продажу за яким він прибав нежитлове приміщення вважав дійсним, оскільки гроші за купівлю майна були передані в день його укладення та внаслідок цього отримав ключі. Відтак, розуміє, що він фактично володів нежитловим приміщенням без правової підстави. Звертає увагу, що реєстрація права власності на індивідуальні житлові будинки, господарські будівлі та споруди, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року відбувалася на підставі технічного паспорту МБТІ із зазначенням відповідного року побудови. Згідно з технічним паспортом нежитлова будівля літ.Г-1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 побудована у 1982 році та відповідно до довідки КП «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» не зареєстровано право власності на нежитлову будівлю. З 2001 року він постійно самостійно користувався даним нежитловим приміщенням, проводив його ремонт. Тлумачення ст.344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови:річ, що опинилася у володінні особи є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито, володіння майном продовжувалося безперервно. Зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду, а також роз`яснень наданих у його листах та постанові Пленуму ВССУ №25 від 07.02.2014 року відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку з спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена за рішенням суду про задоволення позову, що набрало законної сили. Щодо третьої особи, посилається на те, що остання не довела жодними доказами того, які перешкоди їй чиняться. Тому стверджує, що ним доведено факт існування нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави, добросовісність заволодіння майном, факт володіння майном протягом строку, який складає не менше десяти років. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Дрогобицькою міською радою надано Відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 (далі Відзив).

У Відзиві на апеляційну скаргу Дрогобицька міська рада посилається на ст. 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК), на практику касаційного суду та вважає, що нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Третя особа по справі ОСОБА_5 надала суду Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 у якому зазначає, що позов заявлений з метою набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позивач по справі ОСОБА_4 та представник Дрогобицької міської ради в судове засідання не з`явилися, хоч завчасно були повідомлені про день і час слухання справи.

Позивач по справі ОСОБА_4 надіслав суду електронною поштою клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з відрядженням. Зазначене клопотання отримане судом після розгляду справи, а телефонограма 12.11.2019 року. Доказів перебування у відрядженні позивачем не додано.

Представник міської Ради надіслав суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із засіданням адміністративної комісії секретарем якої він є, однак у задоволенні клопотання колегією суддів відмовлено.

Відповідно до ст. 372 ч.2 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника третьої особи ОСОБА_5 - адвоката Хамандяка Б.С., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу складеного 01.05.2001 продавець ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_2 продав ОСОБА_4 мешканцю АДРЕСА_3 нежитлову будівлю (приміщення) в АДРЕСА_1 за ціну і на умовах, визначених цим договором. Продаж вчинено за 5000 гривень. Вказаний договір нотаріально не посвідчувався. (а.с.4).

Згідно довідки КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 12.12.2018 року (а.с.12) вбачається, що нежитлова будівля по АДРЕСА_1 в АДРЕСА_4 ДМБТІ не зареєстрована. Інвентаризаційна вартість нежитлової будівлі становить 7132 грн. (а.с.12).

Із технічного паспорта на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 23.10.2018 встановлено, що нежитлова будівля, позначена «Г-1», по АДРЕСА_5 Дрогобичі самочинно збудована, будівля цегляна, одноповерхова, рік побудови 1982, площа 8,8 кв.м., відстань до будинку «А-2» №25 становить 8,84 м.(а.с.13-17).

З копії схем-плану земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 вбачається, що житловий будинок, позначенй літерою «А-ІІ», розташований на земельній ділянці, загальною площею 1416 кв.м., яка межує із землями міськземфонду, сусідньою земельною ділянкою, вулицею Словацького та рікою.

Із Звіту про проведення технічного обстеження, затвердженого 01.04.2019 ФОП ОСОБА_7 , та інформації щодо відповідності місця розташування об`єкта вимогам державних будівельних норм від 02.04.2019 вбачається, що нежитлова будівля, яка згідно технічного паспорту позначена літ. «Г-1», що по АДРЕСА_1 розташована в житловій зоні Ж-5 зона змішаної забудови (садибної та квартирної до 3-х поверхів, дозволений певний спектр послуг місцевого значення і окремих об`єктів загальноміського значення). Для забезпечення надійної та безпечної експлуатації об`єкта необхідно усунути виявлені під час його технічного обстеження недоліки, зазначені в рекомендаціях.

Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами статті 392 ЦК позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Відповідно до приписів статті 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК набуття права власності-це певний юридичний механізм , з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майо через п`ятнадцять, а на рухоме майно- через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явленні протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у їх сукупності.

Володіння без правової підстави-це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном .

Добросовісність володіння, як підстава для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував зазначені норми матеріального права на підставі наданих сторонами доказів. Однак, враховуючи те, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження добросовісного, відкритого та безперервного володіння спірною будівлею, яка знаходиться на прибудинковій території багатоквартирного будинку, що земельна ділянка не виділялася під забудову зазначеної будівлі, правовстановлюючі документи на зазначений об`єкт відсутній, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ОСОБА_4 не є добросовісним набувачем за правилами статті 344 ЦК.

Відповідно до ст.ст. 12, ч.1,4. ст.. 81 ч.1, 6 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: С.М.Бойко

Р.В.Савуляк