КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 225/5460/15-ц

20 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року, ухваленого під головуванням судді Волчка А.Я., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та з урахуванням уточнень, просило стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 49 875,98 грн., з яких 677,55 грн. заборгованості по пені, що нарахована за прострочення сплати відсотків , 2 308,43 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту та відсотків, 45 625,08 грн. інфляційних втрат по тілу кредиту, 364,92 грн. інфляційних втрат по процентах.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 25 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та ОСОБА_1 був укладений договір № 008/2314Кс про надання споживчого кредиту в розмірі 140 000 грн. на строк до 24 грудня 2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% річних.

28 грудня 2015 року відповідачка сплатила за договором поточну заборгованість за кредитом і заборгованість по нарахованих процентах у розмірі 76 684,52 грн.

Проте, на момент звернення до суду з позовом відповідачка не сплатила заборгованість по пені за прострочення сплати процентів у розмірі 677,55 грн., тому на підставі ст.. 625 ЦК України, Банк просив суд стягнути з відповідачки також інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду від 06 жовтня 2016 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом була надана не вірна оцінка доказам, не було повно та всебічно враховано всі обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі. Зазначало, що сплата відповідачкою заборгованості за кредитним договором, свідчить про визнання нею такої заборгованості. Вказував на те, що заявляючи вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків у визначеному розмірі, Банком враховано вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому пеня за прострочення сплати основного розміру заборгованості не нараховувалася.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заявила клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 14.08.2019 року внесено запис про припинення юридичної особи позивача - Публічного акціонерного товариства «Український фінансовий світ», дані про правонаступника позивача у реєстрі відсутні. З огляду на зазначене, просила на підставі ч. 7 ст. 255 ЦПК України закрити провадження у даній справі.

Заслухавши думку учасників справи, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Аналіз зазначеної норми процесуального права дає підстави дійти висновку, що закриття провадження у справі можливе за наявності двох умов: 1) якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі; 2) якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Таким чином, сам по собі факт припинення юридичної особи - позивача Публічного акціонерного товариства «Український фінансовий світ», за можливості допуску правонаступників у даних спірних правовідносинах, не може бути підставою для закриття провадження у справі.

В судовому засіданні відповідач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просила залишити її без задоволення.

Представник позивача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 25 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та ОСОБА_1 укладений договір № 008/2314 Кс про надання споживчого кредиту в розмірі 140 000 грн. на строк до 24 грудня 2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% річних.

Згідно з пунктом 8.5 договору місцем його виконання сторони визначили місцезнаходження банку.

Відповідно до п. 8.4 договору всі зміни в нього вносяться додатковими угодами до договору.

Будь-яких додаткових угод до договору сторони не укладали.

З літа 2014 року працівники Банку тимчасово зупинили прийом платежів за кредитними договорами за місцем знаходження банку за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що почали відбуватись активні дії, пов`язані з проведенням антитерористичної операції на сході України.

23 грудня 2015 року о. 15:11 год. відповідач отримала на електронну адресу від позивача інформацію про реквізити для сплати кредиту, а 24 грудня 2015 року на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з'явилася інформація відносно реквізитів для сплати заборгованості за кредитом.

28 грудня 2015 року відповідачка сплатила за договором поточну заборгованість за кредитом і заборгованість по нарахованих процентах у розмірі 76 684,52 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності вини відповідача в несвоєчасному погашенні заборгованості за кредитом, оскільки Банк змінив своє місцезнаходження, а позивач була позбавлена можливості виконати зобов`язання належним чином, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 526, 530, 610 ЦК України, частини першої статті 612 ЦК Українизобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов`язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов`язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов`язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 ЦК України).

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 537 ЦК Україниборжник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання, ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Доказів виконання відповідачем свого зобов`язання за договором шляхом внесення належних з неї на користь банку коштів у депозит нотаріуса суду надано не було.

Враховуючи викладене, посилання суду першої інстанції на неможливість виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором у зв`язку зі зміною банківських реквізитів є безпідставні, оскільки у разі відсутності кредитора у місці виконання зобов`язання або ухилення ним від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з його боку боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правових позицій ВеликоїПалати Верховного Суду, викладених у Постанові від 28 березня 2018 року в справа № 14-10цс18, в Постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18, в Постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах, права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 008/2314Кс про надання споживчого кредиту, згідно якого Банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 140 000,00 грн., строком до 24 грудня 2014 року, зі сплатою трьох відсотків річних.

Відповідно до п. 5.1 договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього договору зобов`язань, позичальник сплачує Банку неустойку, передбачену цим договором, а також відшкодовує понесені збитки.

За несвоєчасну сплату сум кредиту та/або відсотків позичальник сплачує Банку пеню, яка обчислюється у гривні, виходячи з офіційного курсу НБУ на день сплати від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення (п. 5.2 договору).

У зв`язку з несвоєчасною сплатою позичальником суми кредиту та відсотків, Банк просив стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 49 875,98 грн., з яких: 677,55 грн. заборгованості по пені, що нарахована за прострочення сплати відсотків, 2 308,43 грн. - 3% річних від простроченої суми кредиту та відсотків, 45 625,08 грн. - інфляційних втрат по тілу кредиту, 364,92 грн. інфляційних втрат по процентах.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, то пеня у розмірі 677,55 грн. нарахована за період з 28.12.2014 по 27.12.2015 року,тобто після закінчення строку кредитування (24.12.2014 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення пені нарахованої після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, колегія суддів враховує наступне.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що 3% річних від простроченої суми кредиту та відсотків становить 2 308,43 грн., інфляційні втрати по тілу кредиту - 45 625,08 грн., інфляційні втрати по процентах - 364,92 грн.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, та те, що строк повернення кредиту у кредитному договорі визначено до 24.12.2014 року, кредит повернуто 28.12.2015 року вимоги про стягнення трьох відсотків річних, інфляційні втрати по тілу кредиту, та інфляційні втрати по процентах підлягають задоволенню частково.

Так, інфляційні втрати по кредиту за період з 25.12.2014 року по 27.12.2015 року складають 30 610,08 грн. (87,50 грн. + 2 325,00 грн. + 3 975,00 грн. + 8 100,00 грн. + 1 650,00 грн. + 290,32 грн. + 1 725,00 грн. + 1 500,00 грн. + 457,26 грн. = 30 610,08 грн.); інфляційні втрати по відсоткам за період з 25.12.2014 року по 27.12.2015 року складають 364,92 грн.; три відсотки річних за період з 25.12.2014 року по 27.12.2015 року складають 2 308,43 грн.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» трьох відсотків річних у розмірі 2 308,43 грн., інфляційних втрат по тілу кредиту у розмірі 30 610,08 грн. та інфляційних втрат по процентах у розмірі 364,92 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи ПАТ «КБ «Український фінансовий дім» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 548,62 грн., апеляційну скаргу задоволено частково на загальну на суму 33 283,43 грн., що становить 67% відсотків від суми заявлених вимог в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Український фінансовий дім» підлягають стягненню судові витрати у розмірі 367,58 грн. (548,62 грн. * 67%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» () три відсотки річних у розмірі 2 308,43 грн., інфляційні втрати по тілу кредиту у розмірі 30 610,08 грн. та інфляційні втрати по процентах у розмірі 364,92 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 367,58 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: