Номер провадження: 22-ц/813/5935/19
Номер справи місцевого суду: 513/156/18
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

21 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 99389,89 грн., моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 червня 2017 року приблизно о 18 год. 00 хв. на перехресті вулиць Соборної та Ігнаца Ліндла в смт. Сарата Одеської області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «АЗЛК 2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши п. 16.11 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), не надав перевагу у русі автомобілю,»Nissan Almera» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , що належить позивачці ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, та допустив із ним зіткнення. Внаслідок ДТП позивачка та її дочка ОСОБА_4 отримали легкі тілесні ушкодження, а автомобілі було пошкоджено.

Згідно звіту № 06-024 спеціаліста - оцінювача по визначенню вартості матеріальної шкоди, завданої автомобілю марки «Nissan Almera», реєстраційний номер НОМЕР_2 від 12 липня 2017 року, вартість майнової шкоди складає 164 889,89 грн.

17 листопада 2017 ПрАТ «СК «Провідна», в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «АЗЛК 2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачці виплачена страхова сума в розмірі 65 000 грн. Сума невідшкодованих збитків складає 99 389,89 грн., які відповідач ОСОБА_1 відмовляється відшкодувати в добровільному порядку.

Крім того, позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що зруйновані її нормальні життєві зв`язки, порушено ритм її життя та життя членів її сім`ї. Вона має підвищену дратівливість, яка обумовлена великим психологічним навантаженням, що привело до погіршення атмосфери у сім`ї позивачки, проходження курсу лікування та психологічної корекції, що в свою чергу спричинило їй додаткові моральні страждання. Моральну шкоду вона оцінює у 50 000 грн.

Під час розгляду справи позивачка та її представник ОСОБА_5 позов підтримали та просили його задовольнити. Представник позивачки, пояснив, що пошкоджений автомобіль «Nissan Almera», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було реалізовано за 15 690 грн.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, однак до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в суді першої інстанції, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_1 послався на те, що позивачкою не додано доказів притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки провадження у справі було закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження факту проведення ремонту автомобіля та обґрунтування суми матеріальної шкоди в розмірі 99 389 грн., а також факту спричинення позивачці моральної шкоди (т.1, а.с. 167).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 83 699,89 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати в розмірі 1 493,90 грн., а всього 105 193,79 грн.

В задоволенні решти позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

15 жовтня 2019 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де вона зазначила, що рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018 року правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а вимоги та доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та не обґрунтованими (т.2, а.с. 29-31).

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що згідно постанови Саратського районного суду Одеської області по справі №513/858/17 суд кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, як порушення учасниками правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку із спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності, а не за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 27.11.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 27.11.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки належить стягнути 83 699,89 грн., що складає різницю між фактичним розміром шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, страховою виплатою та доходу від реалізації пошкодженого автомобіля (164889,89 грн.- 65000 грн. - 15690 грн.).

Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн., суд першої інстанції врахував характер правопорушення, ступінь вини відповідача ОСОБА_1 , глибину фізичних та душевних страждань позивачки та її малолітньої доньки ОСОБА_4 , які з вини відповідача. Тобто, отримавши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, позивачка перенесла окрім фізичного білю також моральні страждання.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки «Nissan Almera», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить позивачці ОСОБА_2 (т.1, а.с. 8).

Автомобіль марки «АЗЛК 2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1977 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_6 .

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «АЗЛК 2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в ПРАТ «СК «Провідна» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК /3202148, що підтверджується копією полісу (т.1, а.с. 23).

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 03 червня 2017 року о 18 годині 00 хвилин на перехресті вулиць Соборна та Ігнаца Ліндла в смт. Сарата Одеської області, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «АЗЛК 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши п. 16.11 ПДР, не надав перевагу у русі автомобілю «Nissan Almera» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , що рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з вказаним автомобілем. В результаті ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження.

04 червня 2017 року відомості про кримінальне провадження внесено в ЄРДР за № 0000286 та розпочато досудове розслідування.

Протоколи огляду транспортних засобів підтверджують, що унаслідок ДТП автомобілі «Nissan Almera», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіль «АЗЛК 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримали механічні пошкодження.

В ході досудового розслідування було встановлено, що згідно висновку експерта № 87 від 16 червня 2017 року у ОСОБА_2 виявлені такі тілесні ушкодження: синець на верхній і нижній повіці лівого ока; синець на нижній повіці правого ока; 2 синця вище центра правої надбрівної дуги; 4 синця на правій щоці; садно по верхньому краю правого плечового суглобу; садно по передній поверхні середньої третини правого плеча; садно в правій ліктьовій ямці; синець по тильній поверхні п`ясної фаланги 4-5 пальців правої кисті; синець по тильній поверхні п`ясної фаланги 4-5 пальців лівої кисті; синець по зовнішній поверхні правого колінного суглобу; 4 синця по передній поверхні лівого колінного суглобу; посттравматичний стресовий стан.

Відповідно до висновку експерта № 88 від 14 червня 2017 року у донки позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлені наступні тілесні ушкодження: незначний набряк носу, синець носу; набряк вище перенісся; садно на переніссі; садно по бічній поверхні носу зліва; садно по передній поверхні середній і нижній третини правої гомілки, навколо синець; синець по передній поверхні лівого колінного суглобу. Наявні тілесні ушкодження, могли бути заподіяні при ДПТ, в результаті удару о тупий предметі в салоні автомобілю, не виключається їх виникнення 03.06.2017 року.

Наявні тілесні ушкодження, могли бути заподіяні при ДТП, і удару об тупі предмети в салоні автомобілю, не виключається їх виникнення 03.06.2017 року. Наявні тілесні ушкодження, як по одинці, так і в сукупності, не були небезпечними для життя, тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю менше 6, і не більше 21 дня, і за цим критерієм, згідно п.2.3.2, п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які привели до короткочасного розладу здоров`я (а.с.55-58 кримінального провадження).

У зв`язку з цим, постановами слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 20 червня 2017 року та від 24 листопада 2018 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (т.1, а.с. 9-12, 174-175).

Разом з тим, постановою Саратського районного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року, яка набрала законної сили 26 вересня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_1 , 03 червня 2017 року о 18:00 годині, керуючи автомобілем «АЗЛК 2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Соборна та Ігнаца Ліндла в смт. Сарата Одеської області, не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Nissan almera», реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим порушив п. 16.11 ПДР. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Суд кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ст.247 КУпАП - за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 цього Кодексу (т.1, а.с. 13).

Той факт, що відповідача ОСОБА_1 не було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, не є підставою для звільнення його від цивільної відповідальності, оскільки провадження у справі закрито по нереабілітуючим обставинам, а у зв`язку з пропуском строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з цим, та враховуючи, що справа про адміністративне правопорушення закрита саме з підстав пропуску строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, який передбачений ст. 38 КУпАП, у відповідності до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, то відповідач ОСОБА_1 даним судовим рішенням фактично визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Саме таких правових позицій дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в своїй постанові від 16.04.2019 р., (справа № 927/623/18).

Крім того, зазначені правові позиції містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Колегія суддів також зазначає, що ч. 6 ст.82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Такі правові позиції також висловлені в абз. 4 п.4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч.ч. 2,3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Також слід зазначити, що згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Стаття 22 зазначеного Закону встановлює, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, здоров`ю, майну третьої особи.

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Nissan Almera», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 381 972,62 грн. На підставі проведених досліджень шляхом застосування витратного підходу на момент проведення огляду, а саме: 28 червня 2017 року, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику в результаті аварійного пошкодження автомобіля марки «Nissan Almera», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 164889,89 грн., що підтверджується звітом № 06-024 спеціаліста - оцінювача щодо визначення вартості матеріальної шкоди, завданої вказаному автомобілю (т.1, а.с. 14-19).

Що стосується звіту № 2147/П/2017 року про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ «Nissan Almera», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно якого вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю зазначеного автомобіля складає 117083,13 грн., то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який не прийняв його до уваги, оскільки експерт визначав зазначену вартість без розборки транспортного засобу. Як зазначено в акті огляду транспортного засобу в процесі розборки можуть бути виявлені приховані дефекти, не враховані в протоколі (т.1, 94-95).

16 лютого 2017 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_7 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіля марки «АЗЛК 2140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1977 року випуску, що підтверджується полісом № АК/3202148 (а.с.23). В пункті 4 полісу встановлено, що ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну складає 100000 гривень, франшиза - 500 гривень.

Позивачка подала до ПрАТ «СК «Провідна» заяву про настання страхового випадку 03 червня 2017 року з необхідними документами.

17 листопада 2017 року ПрАТ «СК «Провідна» виплатило ОСОБА_2 65000 грн. страхового відшкодування (а.с.22)

Крім того, позивачем було реалізовано пошкоджений автомобіль марки «Nissan Almera», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до копії прибуткової накладної № 17415 від 05 липня 2017 року за реалізацію зазначеного автомобіля вона отримала 15690 грн. (т.1, а.с.179).

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на підставі ст.ст. 1166,1187, 1194 ЦК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у сумі 83699,89 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, страховою виплатою та доходу від реалізації пошкодженого автомобіля (164889,89 грн.- 65000 грн. - 15690 грн.).

При цьому колегія суддів позбавлена можливості обговорювати питання про матеріальну відповідальність ПрАТ «СК «Провідна», оскільки зазначене питання не порушується в апеляційній скарзі і вказана страхова компанія не входить в коло відповідачів у справі.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, вважає їх законним та обґрунтованими.

Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Суд першої інстанції врахував характер правопорушення, ступінь вини відповідача ОСОБА_1 , глибину фізичних та душевних страждань позивачки та її малолітньої доньки ОСОБА_4 , які з вини відповідача отримали легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та легкі тілесні ушкодження відповідно, перенесли фізичний біль та моральні страждання.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги звіт №2147/П/2017 року про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ «Nissan Almera», згідно якого вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю зазначеного автомобіля, складає 117 083,13 грн., а не 164 889,89 грн.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що в ході розгляду справи в судовому засіданні був допитаний спеціаліст-оцінювач ОСОБА_8 , який пояснив, що він проводив оцінку транспортного засобу «Nissan Almera», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та надав звіт № 06-024 від 12 липня 2017 року.

Однак, при визначенні ринкової вартості автомобіля він врахував вимоги п.78.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮУ та Фонду держмайна 24.11.2003 р. № 142/52092 (в редакції наказу від 24.07.2009 р. № 1335/5/1159) щодо необхідності використання цінових даних, викладених у вітчизняній довідковій літературі («Бюлетень автотоварознавця») і проведенні розрахунків на підставі цін ідентичних транспортних засобів, що не було враховано при складанні звіту № 2147/П/2017 року.

Крім того, ОСОБА_8 пояснив суду, що ним не було враховано, що вказаний колісний транспортний засіб мав скриті пошкодження, які можливо виявити лише після розбірки КТЗ, а тому його висновок не співпадає зі звітом № 06-024 спеціаліста - оцінювача щодо визначення вартості матеріальної шкоди, завданої вказаному автомобілю позивачки, сумі 164 889,89 грн. (т.1, а.с. 14-19).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2018року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра