УХВАЛА

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 369/14361/17

провадження № 61-11224св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у складі судді Дубас Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року у складі судді Махлай Л. Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнень та зміни предмета позову, просила визнати житловий будинок загальною площею 295, 1 кв. м, житловою площею 147,2 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та поділити зазначений будинок, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 його частину.

В обґрунтування позову зазначала, що з 03 березня 2012 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 вересня 2012 року вони придбали земельні ділянки які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, право власності на які було оформлено на відповідача. Одразу після придбання земельних ділянок та їх очищення від будівельного бруду вони за спільні кошти розпочали будівництво на цих земельних ділянках будинку.

23 грудня 2014 року шлюб між ними було розірвано.

На час розірвання шлюбу будинок був фактично добудований, у ньому не було виконано внутрішні оздоблювальні роботи, не проведено комунікації та не введено його в експлуатацію. Проектно-кошторисна документації для будівництва будинку не замовлялася. Вартість будівельних матеріалів, використаних на будівництво будинку та на обладнання позивач не пам`ятає, а квитанції на придбання будівельних матеріалів зберігаються у відповідача.

Проведення оцінки майна є неможливим, оскільки відповідач на територію домоволодіння нікого не допускає.

Після розірвання шлюбу вона звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, серед іншого, просила: визнати за нею право власності на 1/2 частини земельних ділянок площами 0,1800 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, вартості будівельно-монтажних робіт, експлуатації машин і механізмів при будівництві будинку. В подальшому нею було подано заяву про залишення без розгляду її позовної вимоги про визнання за нею право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та вартості будівельно-монтажних робіт, експлуатації машин і механізмів при будівництві будинку, яку ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року задоволено. Відповідач, в свою чергу, подав зустрічний позов, у якому просив визнати земельні ділянки та недобудований будинок його особистою власністю.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року у задоволенні її позову відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. За ОСОБА_2 визнано право власності на земельні ділянки. У задоволенні вимог про визнання за ОСОБА_2 право власності на незакінчений будівництвом будинок відмовлено.

Рішенням Апеляційного суд Київської області від 01 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови ОСОБА_1 у позові щодо визнання за нею права на 1/2 частину земельних ділянок та в цій частині її вимоги задовольнив. В частині відмови ОСОБА_2 у визнанні за ним права власності на незакінчений будівництвом будинок рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У квітні 2018 року позивачу стало відомо, що відповідач на підставі декларації про готовність об`єкта до введення в експлуатацію, виданого 05 квітня 2016 року Департаментом ДАБІ в Київській області, рішення про присвоєння адреси від 25 травня 2016 року, винесеного виконавчим комітетом Білогородської сільської ради, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 30 червня 2016 року Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», оформив право власності на спірний будинок.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 369/14361/17, витребувано її з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 серпня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно подружжяпризначити до судового розгляду.

Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська