Провадження № 2/522/1232/19
Справа № 522/6940/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Грищук В.О.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.04.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.2017 року о 21 год. 10 хв. в м. Одесі по вул. Генуезька, 24, відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Лексус» не надав перевагу в русі пішоходу позивачу, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_4 . Внаслідок удару автомобіля позивача отримала струс головного мозку, забій правого долоно-запясного суглобу, забій правої голені. На лікування позивачкою було витрачено 2544 грн. Також шкоду отримав телефон ремонт якого складає 2060 грн., проведення технічного огляду коштувало 250 грн. Також позивач вказує, що внаслідок отриманих ушкодження вона змушена була витрачати кошти на прання та їжу, тому матеріальну шкоду відзначає в розмірі 5268 грн. Автомобіль на якому здійснено наїзд на праві власності належить ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що внаслідок отриманих ушкоджень позивачка стала дратівливою та прогулянки з донькою їй не приносять радості, у зв`язку з болем, та на підставі того що ОСОБА_2 добровільно не відшкодував їй шкоду, моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 50 000 грн.

Справа надійшла до провадження судді Загороднюка В.І. та ухвалою суду від 26.04.2018 року провадження у справі відкрите.

Ухвалою суду від 26.04.2018 року задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на автомобіль марки „Lexus IS200, кузов 25-седан, ідентифікатор/кузов НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 .

До суду надійшли заперечення представника відповідачів адвоката Рязанова Ю.А., згідно яких вказав, що ОСОБА_3 у ДТП участі не брала, жодної шкоди позивачу не спричинила, їй не зрозуміло чому вона відповідач по справі. ОСОБА_2 заперечує проти позову, оскільки кошти за ліки у розмірі 700 грн. він сплатив позивачу, кошти за пошкодження телефону не можуть бути стягнуті, оскільки не доказано місце та обставини ушкодження телефону. Струс мозку у позивачки було виявлено 11.11.2017 року , в той час як ДТП сталося 27.10.2017 року, тому відповідач вказує, що струс мозку позивачка отримала пізніше та не в результаті наїзду. Вказує, що після ДТП позивач працювала та отримувала заробітну плату. Більше того цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, втім позивач до страхової компанії не зверталася.

Ухвалою суду від 13.11.2018 року відмовлено у заяві про направлення справи за підсудністю.

До суду 18.01.2019 року надійшла відповідь на відзив від представника позивача ОСОБА_5 , згідно якої вказано, що при притягненні ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності суд призначив мінімальне стягнення у зв`язку з каяттям відповідача, втім заперечення відшкодування шкоди вказує на те, що відповідач не кається в скоєному. Заперечення відповідача про отримання позивачем тілесних ушкоджень спричиняє ще більше моральних страждань.

По справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я.

Ухвалою від 11.02.2019 року справу прийнято до провадження судді Бондаря В.Я. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.03.2019 року.

В результаті проведеного підготовчого засідання 28.03.2019 року було закрито підготовче провадження справу призначено до розгляду по суті на 11.06.2019 року.

До суду 11.06.2019 року надійшли пояснення від представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_6 згідно яких відзначив, що відповідачі вказані як неналежні, оскільки на момент ДТП діяв страховий поліс щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Покладення обов`язку відшкодувати шкоду на фізичну особу у межах суми страхового відшкодування суперечить меті страхування.

У зв`язку з неявкою відповідачів та представника до судового засідання 11.06.2019 року, розгляд справи було відкладено на 29.07.2019 року.

У судовому засіданні 29.07.2019 року суд ухвалив допитати позивача в якості свідка та оголосив перерву до 28.08.2019 року.

У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 28.08.2019 року розгляд справи було відкладено на 21.10.2019 року.

У судовому засіданні 21.10.2019 року було задоволено клопотання представника відповідачів про відкладення. Наступне судове засідання призначено на 06.11.2019 року.

У судовому засіданні 06.11.2019 року позивач надавала пояснення в якості свідка повідомлена про кримінальну відповідальність та повідомила, що після ДТП в неї дуже боліла голова, рука та нога, вона не могла не готувати не прибирати. Позивач два тижні була на лікарняному після ДТП. Минуло два тижні і позивача попросила вийти на роботу, у зв`язку з тим, що робота пов`язана з друкуванням тексту на комп`ютері, їй було боляче друкувати, праця сповільнилася та її попросили звільнити. Телефон дійсно постраждала від ДТП та водій авто це бачив та пропонував його полагодити. Після ДТП водій вів себе не адекватно, кидався в бійку та говорив «ти ж жива». З метою підготовки до судових дебатів у справі було оголошено перерву до 14.11.2019 року.

У судове засідання 14.11.2019 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.10.2017 року о 21 годині 10 хвилин ОСОБА_2 у місті Одесі на вул. Генуезькій, 24, керуючи автомобілем «Lexus», номерний знак НОМЕР_2 , під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_4 , внаслідок чого допустив на неї наїзд. У вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 визнано винним та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, що вбачається з Постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2017 року у справі №501/2753/17 (а.с.16-17).

Власником автомобіля «Lexus», номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , а право на керування має ОСОБА_2 (а.с.34-35).

27.10.2017 року ОСОБА_4 відвідала лікаря-травматолога, який встановив діагноз «забиття правого зап`ястного суглобу, забиття правої гомілки» (а.с.18-19).

З чеку №42004 вбачається, що 28.10.2017 року було придбано ліки на суму 234,46 грн. (а.с.9). З чеку №471887 вбачається, що 28.10.2017 року було придбано бандаж на суму 408,95 грн. (а.с.10).

За результатами проведеної магнітно-резонансної томографії головного мозку 09.11.2017 року об`ємних утворень та осередкових змін в головному мозку не виявлено. Кіста прозорої перегородки (а.с.22).

Витрати за МРТ головного мозку сплачено 09.11.2017 року у розмірі 1200 грн. (а.с.11).

У консультативному заключенні лікаря ортопеда-травматолога від 11.11.2017 року рекомендовано продовжити лікування за даними раніше рекомендаціями (а.с.20).

У консультаційному висновку лікаря невролога від 11.11.2017 року ОСОБА_4 поставлено діагноз струс головного мозку 27.10.2017 року (а.с.21).

Консультації невропатолога та ортопеда проведені 11.11.2017 року коштували 700 грн. (а.с.12).

З товарного чеку №275631 від 15.02.2018 року вбачається, що Авторизованим СЦ «Самсунг» було проведено дослідження та складено акт №275,631 про технічний стан пристрою, згідно якого телефон Samsung модель SM-G361HZWDSEKпотребує ремонту на суму 2060 грн. та за послугу сплачено 250 грн. (а.с.13).

Позивачем додано чеки за купівлю їжі в магазині «Таврія Плюс» 01.12.2017 року та за придбання шаурми 01.11.2017 року (а.с.14), також за користування послугами хімчистки (а.с.15), які не приймаються судом до уваги, адже відсутній причино-наслідковий зв`язок між придбанням шаурми через тиждень після ДТП та їжі через місяць та вчиненням ДТП.

Зазначення представника відповідачів про те, що ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_4 700 грн. на ліки відразу після ДТП не підтверджуються матеріалами справи, адже з чеку ПАТ «Укрпошта» (а.с.86) вбачається, що переказ здійснено 08.10.2018 року у розмірі 727 грн., тобто майже через рік після ДТП ОСОБА_7

ОСОБА_4 має доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Іванівського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.26).

ОСОБА_4 09.09.2018 року уклала шлюб з ОСОБА_9 , в результаті чого змінила прізвище як ОСОБА_10 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.132).

Позовні вимоги щодо солідарного стягнення шкоди з власника та водія автомобіля є безпідставними, з огляду на наступне.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_2 має відповідати за шкоду завдану позивачу внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки.

Представник відповідачів вірно вказує на те, що стягнення шкоди з застрахованої особи суперечить меті страхування.

Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-17цс18) зроблено правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Втім, до матеріалів справи додано роздруківку, згідно якої нібито на момент ДТП 27.10.2017 року автомобіль «Lexus», номерний знак НОМЕР_2 було застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ України» (а.с.118). Суд не приймає такий доказ до уваги як не достовірний, з огляду на наступне.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

Відповідно до ч.2 та 4 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Втім такий доказ ніяким чином не засвідчено.

Статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Такого доказу як роздруківка наявності полісу на момент ДТП (а.с.118) є недостатньо для того, щоб дійти висновку про те, що автомобіль був застрахований. Поліс представник відповідачів суду не представив, ліміт відповідальності та умови договору визначити не можливо.

Вищевказане свідчить про те, що суду не представлено належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів для того, щоб стверджувати про наявність договірних відносин щодо страхування відповідальності, що позбавляє суд можливості застосувати висновки Верховного суду про відшкодування шкоди страховою компанією.

Позивач під присягою в якості свідка вказала про те, що водій бачив, що телефон був розбитий, акт підтверджує розбиття, тому те, що позивач звернулася через 3 місяці до сервісного центру не свідчить про те, що телефон був розбитий в інший період.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода, що складається з витрат на ліки та консультації лікарів та вартості розбитого телефону на загальну суму 4 853,41 грн.

Частина друга статті 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом статті 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - водій, який керував транспортним засобом.

Статтею 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

З показань свідка вбачається, що після ДТП у позивача дуже боліла голова, рука та нога, вона не могла готувати, прибирати, гуляти з дитиною, два тижні провела на лікарняному та як наслідок звільнилася.

Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, у розмірі 10 000 грн., з огляду на спричинені страждання болем голови, руки та ноги, неодноразовим відвідуванням лікарів та у зв`язку з тривалістю та глибиною страждань.

Інші доводи сторін не приймаються судом до уваги.

Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від

09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

15.11.2017 року між адвокатом ОСОБА_5 та клієнтом ОСОБА_4 було укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.38).

З додатку №2 від 29.07.2019 року до Договору про надання правової допомоги від 15.11.2017 року вбачається, що клієнт всього сплатив адвокату 8000 грн. (а.с.130).

Втім актом про надання правової допомоги від 14.11.2019 року клієнт сплатив адвокату 10 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, на думку суду, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відповідачем не спростована співмірність послуг адвоката зі складністю проведеної ним роботи.

Втім позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відтак, ціна позову заявлена у розмірі 55268 грн., втім стягненню підлягає 14853,41 грн. (матеріальна шкода у розмірі 4853,41 грн., моральна шкода у розмірі 10 000 грн.).

Витрати на правову допомогу підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 687,50 грн., що становить 26,9% задоволених від заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 4 853 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривні 41 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 2 687 (дві тисячі шістсот вісімдесят сім) гривень 50 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22.11.2019 року.

Суддя: В.Я. Бондар