КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 283/906/19 Головуючий у 1-й інст. - Міланіч А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Спецоборонмаш» на рішення Бородянського районного суду Київської області від 04 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Міланіч А.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спецоборонмаш» про стягнення вихідної допомоги при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Державного підприємства «Спецоборонмаш», в якому просить стягнути вихідну допомогу при звільненні в розмірі 40 231 грн. 30 коп.

Посилається на те, що 28 лютого 2019 року вона подала заяву на ім`я директора філії № 1 ДП «Машинобудівна фірма «Артем» (на даний час - ДП «Спецоборонмаш») про звільнення за власним бажанням з 14 березня 2019 року у зв`язку із порушенням трудового законодавства та умов, зокрема, п. 5.1.9 та п. 5.1.16, колективного договору, якими передбачено порядок та строки виплати заробітної плати. 14 березня 2019 року відповідно до наказу № 37-к ОСОБА_1 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, видано трудову книжку та виплачено компенсацію за 25 календарних днів невикористаної відпустки.

Оскільки підставою звільнення позивача було порушення відповідачем колективного договору, відповідно до положень ст. 44 КЗпП України відповідач мав виплатити ОСОБА_1 при звільненні вихідну допомогу у розмірі не меншому ніж тримісячний середній заробіток, але відповідач такої виплати не здійснив та не вказав у наказі про звільнення на підставі якого пункту ст. 38 КЗпП України було звільнено ОСОБА_1 .

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 04 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Спецоборонмаш» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 40 231 грн. 30 коп. та 768 грн. 40 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державне підприємство «Спецоборонмаш» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача судові витрати у розмірі 1152 грн.

Посилається на те, що у заяві ОСОБА_1 від 28.02.2019 року не було вказано конкретні факти порушення умов договору чи трудового законодавства, не зазначено частину статті КЗпП України, на підставі якої належить провести звільнення, також заява не містить вимоги щодо виплати вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Наказом №37-к від 14.03.2019 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням, проведено повний розрахунок та видано трудову книжку. Текст наказу про звільнення відповідає суті заяви працівника, будь - яких звернень щодо виплати вихідної допомоги від позивача не надходило, зазначений наказ не оскаржувався і на даний час є чинним. Крім того, провівши розрахунок середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 відповідач розрахував, що тримісячний середній заробіток ОСОБА_1 має становити 33 972,78 грн. При цьому, суд зробив власний розрахунок відповідно до якого сума вихідної допомоги має становити 40 909,59 грн. Таким чином, існує три різні розрахунки - позивача, відповідача та суду, що свідчить про неповне з'ясування судом обставин справи. Зазначає, що 02.09.2019 року відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю з`явитися у судове засідання з поважних причин, проте суд проігнорував вказане клопотання, позбавивши відповідача права надавати пояснення суду, зокрема щодо невірного розрахунку позивача середнього заробітку для обчислення вихідної допомоги. Крім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду справи Окружним адміністративним судом м. Києва за позовом ДП «Спецоборонмаш» до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, враховуючи, що однією з підстав скасування постанови є відсутність у діях підприємства ознак порушення трудового законодавства та колективного договору при звільненні ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_1 заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що у зв`язку з тим, що керівництвом відповідача постійно допускались порушення вимог трудового законодавства щодо виплати заробітної плати, чим порушувались вимоги КЗпП України та колективного договору, вона змушена була звільнитись. Відповідач повинен був вказати в наказі причину звільнення та відповідно виплатити позивачу вихідну допомогу визначену трудовим законодавством та колективним договором. При звільненні ОСОБА_1 виплатили лише заробітну плату за лютий 2019 року, компенсацію за дні невідбутої відпустки, а вихідну допомогу не нарахували та не виплатили.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою звільнення ОСОБА_1 із займаної нею посади стало порушення відповідачем умов колективного договору в частині повноти та своєчасності виплати заробітної плати. Виходячи з положень ст. 44 КЗпП України позивачці при звільненні мала бути виплачена відповідачем вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, а саме у сумі 40 909,59 грн. (13636,53 грн./середньомісячна заробітна плата, виходячи з виплат за останні два місяці перед звільненням/ х 3). Оскільки вихідна допомога при звільненні ОСОБА_1 виплачена відповідачем не була, на користь ОСОБА_1 належить стягнути вихідну допомогу при звільненні у заявленому нею розмірі 40 231,30 грн., так як позивачка в судовому засіданні погодилась на виплату їй відповідачем вихідної допомоги саме в заявленому нею розмірі.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на підставі Наказу № 33-к від 01 лютого 1999 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду старшого інспектора по кадрах до Філії № 1 Державного підприємства «Машинобудівна фірма «Артем» (з 11 квітня 2019 року - Філія № 1 ДП «Спецоборонмаш»)(а.с. 10,77).

28 лютого 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення її за власним бажанням з 14 березня 2019 року у зв`язку із невиконанням законодавства про працю та умов колективного договору п. 5.1.9 та п.5.1.16 (а.с. 13).

Відповідно до наказу № 37-к від 14 березня 2019 року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, на підставі вказаної заяви від 28 лютого 2019 року того ж дня їй виплачені розрахункові кошти у сумі 16 477,4 грн. (а.с. 7,14).

Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно п. 5.1.9 колективного договору на 2019-2020 роки, укладеного між відповідачем, в особі директора, та Первинною організацією Профспілки авіабудівників України на ДП «МФ «Артем» від трудового колективу, в особі голови первинної організації, сторони домовилися заробітну плату працівникам підприємства виплачувати у робочі дні два рази на місяць - до 22 числа поточного місяця - аванс; до 07 числа наступного місяця - остаточний розрахунок за попередній місяць. У разі коли виплата заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітну плату за першу половину місяця (аванс) проводити у розмірі не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Згідно п. 5.1.16 договору - забезпечувати виплату заробітної плати та оплату відпусток працівникам, що йдуть у відпустку, не пізніше як за 3 робочі дні (а.с. 80-139).

Як вбачається з копій довідок філії № 1 ДП «Спецоборонмаш» від 21 березня 2019 року № 31 та № 32, виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 11-12,14) заробітна плата та аванс їй виплачувались, враховуючи положення п.5.1.9 колективного договору несвоєчасно та не одразу у повному обсязі: зокрема, заробітна плата за вересень 2018 року виплачена частково 19 жовтня 2018 року, остаточно - 29 жовтня 2018 року, за жовтень 2018 року - частково 21 листопада 2018 року, частково 03 грудня 2018 року, остаточно - 07 грудня 2018 року, за листопад 2018 року частково - 14 грудня 2018року, остаточно - 19 грудня 2018 року, аванс за грудень 2018 року виплачено 27 грудня 2018 року, заробітна плата за другу половину грудня 2018 року - 18 січня 2019 року, за січень 2019 року заробітна плата виплачена частково 05 лютого 2019 року, остаточно - 13 лютого 2019 року, за лютий 2019 року частково - 04 березня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що підставою звільнення позивачки із займаної нею посади стало порушення відповідачем умов колективного договору в частині повноти та своєчасності виплати заробітної плати, а тому виходячи з положень ст. 44 КЗпП України позивачці при звільненні мала бути виплачена відповідачем вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, а саме у сумі 40 909,59 грн. (13 636,53 грн./середньомісячна заробітна плата, виходячи з виплат за останні два місяці перед звільненням/ х 3).

Вихідна допомога при звільненні ОСОБА_1 виплачена відповідачем не була, що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами, тому суд дійшов висновку про стягнення з Державного підприємства «Спецоборонмаш» на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у заявленому нею розмірі 40 231,30 грн., оскільки позивачка в судовому засіданні погодилась на виплату їй відповідачем вихідної допомоги саме в заявленому нею розмірі, то суд не вбачав підстав для виходу за межі позовних вимог.

З висновком суду в цій частині колегія суддів погоджується, оскільки він підтверджується матеріалами справи, а саме умовами колективного договору (а.с.80-139), виписками по картковому рахунку (а.с.14) та заявою позивача (а.с.13).

Проте, стягуючи з Державного підприємства «Спецоборонмаш» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі 40 231,30 грн.суд не взяв до уваги той факт, що в довідці про доходи ОСОБА_1 вказано суму з обов`язковими платежами, які потребують перерахування до державного бюджету.

Відповідно до абзацу 6 пункту 6 Постанови Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Абзацом третім пункту 3 Порядку встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Таким чином, при розрахунку середньої заробітної плати працівника мають братися усі нараховані виплати без виключення сум відрахування на податки.

Згідно пп. 163.1.1., 163.1.2. пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексуУкраїни.

Тобто, якщо особа виплачує на користь фізичної особи заробітну плату, така особа виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок ізсуми такого доходу.

Проводячи розрахунок середньомісячного заробітку позивача суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що в довідці про доходи ОСОБА_1 вказано суму з обов`язковими платежами, які потребують перерахуванню до бюджету.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що з Державного підприємства «Спецоборонмаш» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню вихідна допомога при звільненні у розмірі 40 231,30 грн. з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Твердження скаржника про те, що суд дійшов помилкового висновку щодо розміру вихідної домопоги, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки в матеріалах справи міститься три різні розрахунки розміру вихідної допомоги, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу у розмірі 40 231,30 грн.

Здійснивши власний розрахунок відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, з урахуванням заробітної плати ОСОБА_1 за січень - лютий 2019 року, яка зазначена у довідці №32 від 21.03.2019 року, виданою Філією №1 ДП «Машинобудівна фірма «Артем», суд дійшов вірного висновку, що розмір вихідної допомоги, яка мала бути виплачена позивачу та складає 40 909,59 грн.

Враховуючи, що суд відповідно до положень ст.13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та в суді першої інстанції позивачка погодилася на виплату їй вихідної допомоги у заявленому нею розмірі 40 231,30 грн., суд дійшов правильного висновку про стягнення вихідної допомоги у розмірі 40 231,30 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги розрахунок відповідача наданий до апеляційної скарги, оскільки розмір заробітної плати ОСОБА_1 за січень - лютий 2019 року у вказаному розрахунку відрізняється від розміру заробітної плати позивача, який вказано у довідці №32 від 21.03.2019 року, виданою Філією №1 ДП «Машинобудівна фірма «Артем». Крім того, в судовому засіданні представник відповідача не зміг пояснити суду звідки взято вихідні дані розміру заробітної плати ОСОБА_1 зазначені у розрахунку долученому до апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, що суд проігнорував клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, подане ним 02.09.2019 року, тим самим позбавивши представника відповідача надати суду пояснення щодо суті спору, колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 10 липня 2019 року Державне підприємство «Спецоборонмаш» залучено до участі у справі замість Державного підприємства «Машинобудівна фірма «Артем» (а.с.144).

21.08.2019 року відповідач Державне підприємство «Спецоборонмаш» отримало судову повістку про розгляд справи на 04 вересня 2019 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням (а.с.152).

Таким чином, Державне підприємство «Спецоборонмаш» було завчасно повідомлено судом про розгляд справи та представник відповідача мав час подати до суду пояснення та письмові докази на обгрунтування своїх заперечень щодо суті спору.

Доводи апеляційної скарги, що текст наказу №37-к від 14.03.2019 року про звільнення ОСОБА_1 відповідає суті заяви позивача, будь - яких звернень щодо виплати вихідної допомоги від неї не надходило, а сам наказ не оскаржувався і чинний на даний час, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , позивач просила звільнити її з роботи за власним бажанням з 14 березня 2019 року у зв`язку із невиконанням законодавства про працю та умов колективного договору п. 5.1.9 та п.5.1.16.

КЗпП України не передбачено обов`язку працівника щодо зазначення у своїй заяві про звільнення посилання на норми статтей КЗпП України, на підставі яких його належить звільнити та провести з ним відповідні розрахунки.

Колегією суддів відхилено клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішення у справі №640/9072/19 за позовом ДП «Спецоборонмаш» до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, оскільки вирішення даної справи про стягнення вихідної допомоги при звільненні працівника жодним чином не залежить від вирішення вищевказаної адміністративної справи.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду належить змінити та стягнути з Державного підприємства «Спецоборонмаш» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 40 231 грн. 30 коп. з подальшим вирахуванням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Спецоборонмаш»- задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 04 вересня 2019 року - змінити, виклавши резолютивну частину наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Спецоборонмаш», м Київ, вул. Юрія Іллєнка,2/10, на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 40 231 грн. 30 коп. з подальшим вирахуванням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Спецоборонмаш» на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 768 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.