Провадження № 2/225/1243/2019
Єдиний унікальний номер № 225/6875/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Голубової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті лікарняних (оплаті тимчасової непрацездатності) та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна». 27.07.2019 року позивач був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. В цей же день розрахунок з ним по всім належним виплатам при звільненні не провели. Остаточний розрахунок по заробітній платі з відповідачем провели лише 27.09.2019 року. Зазначає, що відповідачем допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю виплачена у мінімальному розмірі в порушення вимог діючого законодавства. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинен виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем надано до суду розрахунок сум, що підлягають стягненню з відповідача, згідно з яким така сума становить 40660,90 грн.

Представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку ДП «Торецьквугілля» визнає частково в сумі 31547,25 грн. в іншій частині, вважає їх недоведеними, невмотивованими безпідставними. В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працював на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» та 27.07.2019 року позивач був звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. При звільненні було нараховано позивачу: відпрацьована заробітна плата за 4 р. дня 4359,52 грн., компенсація за невикористану відпустку 15056,58 грн., обстеження в клініці інституту профзахворювань 13063,20 грн., довідка про надання донорам пільг 2135,52 грн., трьохмісячна допомога при звільненні як пенсіонеру за колдоговором 50946,48 грн., лікарняні листи перші п`ять днів за рахунок коштів підприємства з середнього заробітку -11049,95 грн. Усього нараховано 96611,25 грн.

Виплачено за винятком обов`язкових утримань: АТО 240,77 грн. 30.08.2019 року; лікарняні листи за перші п`ять днів 8895,21 грн. 09.09.2019 року; допомога як пенсіонеру 41776,11 грн. 27.09.2019 року; компенсація за невикористану відпустку 9340,43 грн. 23.08.2019 року; заробітна плата, стацобстеження у сумі - 9935,52 грн. 23.08.2019 року. Усього виплачено 70188,04 грн.

Після сплати всіх страхових внесків з середнього заробітку будуть нараховані лікарняні листи за рахунок коштів ФСС ВПТ у сумі 12126,07 грн.

Інших сум належних до виплат ОСОБА_1 від ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» не має, остання заборгованість по виплатам допомога як пенсіонеру у сумі 41776,11 грн. була виплачена 27.09.2019 року, таким чином стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку повинно розраховуватися з 28.07.2019 року (наступний день після звільнення) до 27.09.2019 року, що дорівнює з урахуванням робочих днів 45 днів: 45 робочих днів * 701,05 грн. середньоденний заробіток 31547,25 грн.

За лікарняним буде проведений перерахунок за рахунок ФСС ВПТ, при умові сплати страхових внесків за попередні шість місяців, що передували лікарняному, у відповідності з Постановою КМУ №440 від 16.06.2015 року.

Таким чином представник відповідача просить задовольнити частково вимоги ОСОБА_1 в сумі 31547,25 грн. у рахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, в іншій частині відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надавши суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі на підставі поданого відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України.

Судом встановлено, що позивач з 30.08.1999 року працював на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля». Згідно до наказу № 111 від 29.07.2019 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП (а.с. 7-8). Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до листа ВП «Шахта «Центральна» 7/1079 від 12.11.2019 року позивачу при звільнені було нараховано: відпрацьована заробітна плата за 4 р. дня 4359,52 грн., компенсація за невикористану відпустку 15056,58 грн., обстеження в клініці інституту профзахворювань 13063,20 грн., довідка про надання донорам пільг 2135,52 грн., Трьохмісячна допомога при звільненні як пенсіонеру за колдоговором 50946,48 грн., лікарняні листи п`ять днів за рахунок коштів підприємства з середнього заробітку -11049,95 грн. Усього нарахована 96611,25 грн. (а.с.27-29).

Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточних вищезазначених розрахунків у встановлений термін не здійснило. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений 27 вересня 2019 року (а.с.27-29).

Щодо заборгованості по оплаті тимчасової непрацездатності (оплаті лікарняних) суд зазначає таке:

Частиною 2 ст. 22 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 2, 3, 5 Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року №440 «Про затвердження Порядку оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи. Дні тимчасової непрацездатності не оплачуються з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Дні тимчасової непрацездатності оплачуються залежно від страхового стажу в розмірах, визначених частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Застраховані особи, страховий стаж яких за останні 12 місяців перед настанням страхового випадку становить, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, менше шести місяців, мають право на оплату днів тимчасової непрацездатності в розмірі, який визначається виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але не перевищує в розрахунку на місяць розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

З листа ВП «Шахта «Центральна» 7/1079 від 12.11.2019 року вбачається, що з позивачем був проведений повний розрахунок заборгованості по оплаті тимчасової непрацездатності за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності у розмірі 8895,21 грн., виходячи з середнього заробітку 09.09.2019 року. Також у листі зазначено, що після сплати всіх страхових внесків з середнього заробітку будуть нараховані лікарняні листи (з 6 дня) за рахунок коштів ФСС ВПТ у розмірі 12126,07 грн. (а.с.27-29).

Слід зауважити, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено відповідальність різних суб`єктів за порушення його вимог. Однак Законом не передбачено застосування до роботодавця такого санаційного заходу як виплата працівникові середнього заробітку за час затримки виплати лікарняних з шостого дня втрати працездатності.

Окрім того, стороною позивача не було надано суду жодних доказів того, що стороною відповідача було проведено не вірний розрахунок сум оплати перших п`ять днів тимчасової непрацездатності та доказів того, що стороною відповідача не було проведено у повному обсязі оплати позивачу по лікарняним листам перших п`яти днівтимчасової непрацездатності, у зв`язку з чим суд доходить висновку про недоведеність позивачем обставин оплати позивачу перших п`яти днівтимчасової непрацездатності у неповному обсязі.

Таким чином, суд доходить висновку, що заборгованість перед позивачем у сторони відповідача по лікарняним листам за перші п`ять днів відсутня (виплачена 09.09.2019 року), а тому у задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені з 27.07.2019 року по день фактичного розрахунку суд зазначає таке:

Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 30 січня 2018 року по справі №760/18557/15-ц (провадження № 61-246 св 17) - всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, відповідно до абз. 5 п. 25 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами, законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Отже судом було встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений 27 вересня 2019 року

Таким чином, суд доходить висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем оплати коштів за проживання в зоні АТО (нині ООС), коштів по оплаті лікарняних за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, допомоги як пенсіонеру, сум компенсації за невикористану відпустку та заробітної плати є порушенням статей 47 та 116 КЗпП України. У зв`язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 28 липня 2019 року по 27 вересня 2019 року.

Відповідно до листа ВП «Шахта «Центральна» 7/1079 від 12.11.2019 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення (27.07.2019 року) складає 870,88 грн. (а.с. 27).

Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд набуває висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28.07.2019 по 27.09.2019 на загальну суму 38318,72 грн. (870,88*44), виходячи із 44 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 870 грн. 88 коп.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 38318,72 грн.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлений для працездатних осіб прожитковий мінімум з 1 січня 2019 року 1921,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору при поданні до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 768,40 грн. (1921*0,4).

Як убачається з позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки в розмірі 40660,90 грн. 1 відсоток ціни позову складає 406,61 грн.((40660,90/100)*1), що є меншим 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, при зверненні до суду із вищезазначеними вимогами позивачу необхідно було сплатити судовий збір, в розмірі 768,40 грн.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документально: меморіальний ордер №J1016RQCBA від 16.10.2019 року (а.с. 2) у розмірі 771 грн. 40 коп.

Питання про повернення позивачу надміру сплаченого судового збору позивачем не ставилось.

Оскільки раніше суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати слід частково стягнути з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, в розмірі 724,14 грн. ((38318,72/40660,90)х768,40 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України (місце знаходження: Донецька область, м.Торецьк, вул. Дружби, 19, ) про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 38318 (тридцять вісім тисяч триста вісімнадцять) грн. 72 коп. (сума зазначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 724 (сімсот двадцять чотири) грн. 14 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: