Справа 206/3423/19
Провадження 2/206/968/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,
за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

19 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.1-2).
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Його батьки - мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 постійно проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Його матері ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування квартири від 20 листопада 2015 року належала квартира АДРЕСА_3 . 20 листопада 2015 року його мати склала заповіт, яким призначила його спадкоємцем належної їй квартири АДРЕСА_3 . Його мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він звернувся з заявою про прийняття спадщини до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, на підставі якої була відкрита спадкова справа номер 59532535. Його батько ОСОБА_2 відмовився від обов`язкової частки у спадщині на його користь. В липні 2018 року він звернувся до нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але постановою від 17 липня 2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва в зв`язку з тим, що він не надав довідку органу реєстрації місця проживання, на підставі якої можна встановити коло спадкоємців, зокрема з`ясувати наявність чи відсутність спадкоємців, передбачених ст. 1241 Цивільного кодексу України, які прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ним нотаріусу була надана довідка за підписом квартальної мікроради 75-ї дільниці Київського району м. Донецька, в якій зазначено, що на день смерті матері, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 проживали його мати ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 . Проте на території м. Донецьк органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому нотаріус не може взяти до уваги зазначену довідку. Отримати довідку про склад сім`ї його матері на момент її смерті на підконтрольній території України неможливо. При таких обставинах він змушений звертатися до суду з позовом про визнання за ним права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом. Інших спадкомців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, крім його батька, немає. Він звертався до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (за місцем реєстрації) з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, але ухвалою від 30 серпня 2018 року було відмовлено у відкритті провадження в зв`язку наявностю спору про право.

Відповідач ОСОБА_2 23.09.2019р. подав до суду письмовий відзив на позовну заяву (заяву), за змістом якого позовні вимоги визнає у повному обсязі. Зазначив, що на момент смерті його дружини ОСОБА_3 він проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 . Більше в їх будинку зареєстрованих не було. Після серті дружини зареєстрований в будинку залишився тільки він. (а.с.26).
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 , третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
20 червня 2019 року ухвалою судді по даній справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання (а.с.18).
17.07.2019 року від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.22).
23.09.2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.26).
30.09.2019р. позивачем заявлено клопотання про витребування доказів (а.с.28).
Ухвалою судді від 30.09.2019 року витребувано з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29)ю
Ухвалою судді від 30 вересня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.30).
Під час розгляду справи судом заслухано позивача, досліджені письмові докази, що містятьсяв матеріалах справи.

16.10.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до договору дарування квартири від 20 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 5648 ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 (а.с.3).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 виготовленого станом на 03 липня 2000 року квартира складається з: АДРЕСА_4 , загальна площа 66,7кв.м, житлова 40кв.м (а.с.4-6).

20 листопада 2015 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла своєму сину ОСОБА_1 належне їй майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується заповітом посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю. 20.11.2015р., зареєстровано в реєстрі за № 5648 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 у м. Донецьк, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 17 серпня 2016 року Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.8).

Відповідно до довідки квартальної мікроради 5-ї дільниці Київського району м. Донецька від 21.08.2018 року наданої ОСОБА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 проживала та була зареєстрована ОСОБА_3 . На разі в будинку зареєстрований та проживає ОСОБА_2 (а.с.9).

З паспорту серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований по АДРЕСА_2 ї 24 січня 1994 року (а.с.27).

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Камендо О.М. від 17 липня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері, ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надав довідку органу місця проживання, на підставі якої можна встановити коло спадкоємців, зокрема з`ясувати наявність чи відсутність спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України, які прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини (а.с.10). (а.с.11).
30 серпня 2018 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпрпоетрвоська, яка набрала законної сили 30.10.2018 року, відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с.11).
На виконання ухвали суду про витребування доказів Восьма дніпровська державна нотаріальна контора надала копію спадкової справи після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зокрема є: заява ОСОБА_2 від 21.09.2016р. про відмову від прийняття належної йому за законом частки у спадщині, у тому числі від обов`язкової частки у спадщині, що залишилась після смерті дружини, ОСОБА_3 ; заява ОСОБА_1 від 21.09.2016р. про прийняття спадщини, свідоцтва про народження ОСОБА_1 , свідоцтво про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджують родинні зв`язки зі спадкодавцем (а.с.34-52).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частинами 2, 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
У відповідності до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Як вбачається з матеріалів справи після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв її син ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за заповітом. Інший спадкоємець ОСОБА_2 , який має право на обов`язкову частку від прийняття спадщини відмовився. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини та які б мали право на обов`язкову частку відсутні.
Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги.
Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що він не надав довідку органу місця проживання, на підставі якої можна встановити коло спадкоємців, зокрема з`ясувати наявність чи відсутність спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України, які прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини.
Умови для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача відсутні.
Отже єдиним правовим способом захисту порушених прав є визнання права власності в порядку спадкування.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред`явлені позову був звільнений від сплати судового збору, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, на підставі вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1673,65грн.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрованого: АДРЕСА_5 , фактично проживає: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1673 грн. 65 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков