САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/6434/17
2-ві/206/16/19
УХВАЛА

27 листопада 2019 року у місті Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Сухоруков А.О., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Румянцева О.П. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , третя особа: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради про позбавлення права користування жилим приміщенням, та позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2019 року у провадження судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухорукова А.О. надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Румянцева О.П., у зазначеній вище цивільній справі за № 206/6434/17 (провадження № 2/206/42/19).

Заява про відвід судді мотивована тим, що як вбачається із зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 , вона як на підставу задоволення своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2009р. ОСОБА_3 була повторно законно вселена у спірну квартиру, як дружина і член сім`ї наймача, а вона і ОСОБА_4 припинили бути членами сім`ї наймача та постійно в квартирі не проживають. Ухвалою Самарського районного м. Дніпропетровська від 03.12.2018р. провадження по справі за №206/6434/17 було зупинено до закінчення розгляду справи по суті за №206/5103/18 та набрання рішення по ній законної сили. 23.10.2019р. їй стало відомо про поновлення провадження по справі №206/6434/17. З повісткою, яка надіслана їй з порушенням вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, їй не було направлено ухвалу суду про поновлення провадження. Однією з причин відводу судді Румянцеву О.П. є факт того, що під час коли провадження по вказаній справі було зупинено, він розглянув справу №206/3231/18 по якій постановив ухвалу від 08.07.2019р., в якій зазначив, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2009р. встановлено, що ОСОБА_3 було повторно вселена у спірну квартиру, як член сім`ї наймача, що не відповідає дійсності, тому відмовив їй та ОСОБА_4 у повторному виселенні ОСОБА_3 у порядку ст.ст.10, 66 ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначена ухвала суду оскаржується нею, але рішення по апеляційній скарзі їй не надходило. Фактично суддя Румянцев О.П. своєю ухвалою вже визнає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, оскільки вищезазначена ухвала є доказом на користь ОСОБА_3 , тому він підлягає відводу чи самовідводу, так як виникли сумніви в неупередженості і об`єктивності судді.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська 25 листопада 2019 року заявлений позивачем ОСОБА_1 відвід судді Румянцеву О.П. визнано необґрунтованим, зупинено провадження у даній справі та передано її для вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Дослідивши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Румянцева О.П., матеріали цивільної справи № 206/6434/17 (провадження № 2/206/42/19), суд приходить до наступних висновків. Підставами для відводу судді, зокрема п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК Українипередбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші (не передбачені п. п. 1-4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України) обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частина 1 ст. 37 ЦПК України передбачає, що суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Вирішуючи по суті заяву про відвід судді, суд зазначає таке.

Як вбачається з заяви про відвід судді, доводи щодо неупередженості та необ`єктивності судді ґрунтуються на незгоді відповідача з процесуальними діями та рішенням головуючого-судді.

Так, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вимога безсторонності, згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Також, у рішенні по справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) від 01.10.1982, заява № 8692/79, Європейський Суд з прав людини вказав (п.30): не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь який сумнів з цього приводу.

Вказаний висновок, що потім був підтриманий у наступних рішеннях Суду, зокрема, у справі «МакГоннелл проти Сполученого Королівства» (McGonnell v. the United Kingdom), заява № 28488/65, § 51, ECHR 2000, та Клейн та інші (Kleyn and Others)), започаткував розмежуванням критеріїв неупередженості (безсторонності):

- суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі;

- об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь яких сумнівів у його безсторонності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому, враховується думка сторін, однак, вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість прийти до висновку що критерієм порушення суб`єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові, у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо. Конкретизуючи суб`єктивний критерій, суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи.

Суд звертає увагу, що ст. ст. 76 та 81 ЦПК України передбачено, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто, особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.

Між тим, заявлений позивачем ОСОБА_1 відвід судді фактично ґрунтується на критичній оцінці процесуальних дій і рішень судді у цій справі та у іншій справі за її скаргою на дії державних виконавців, ухвала по якій наразі оскаржується в апеляційному порядку.

В той же час, як видно з ухвали від 08 липня 2019 року суддя Румянцев О.П. не висловлював свою позицію щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням при розгляді скарги, а лише послався на обставини які встановлені судовим рішенням 2009 року.

Однак, відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу, а тому заявлений відвід у цій частині суд вважає необґрунтованим.

Також, порушення, які на думку відповідача допущені головуючим суддею, є результатом її власного розуміння процесуальних норм, або є такими, що підлягають усуненню в порядку, передбаченому ЦПК України.

Інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді відповідачем в заяві про відвід судді не зазначено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність підстав для відводу судді Румянцева О.П., визначених ч. 1 ст. 36, 37 ЦПК України, у справі не встановлено, а відтак, в задоволенні заяви про відвід судді має бути відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 37, 39, 40, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 , про відвід судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Румянцева О.П., з підстав ч. 1 ст.ст. 36, 37 ЦПК Українивідмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Сухоруков