Справа № 211/5286/19
Провадження № 2/211/2080/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 листопада 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди житлового приміщення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просить стягнути з відповідача 4003,00 грн. заборгованості за договором оренди житлового приміщення від 18.04.2018 р., 2955,73 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання,ю 1732,84 грн. заборгованості за комунальні послуги за вказаним договором оренди, 5,78 грн. - 3% річних та 16,29 грн. інфляційних збитків, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 18 квітня 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди вказаної квартири, відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався сплачувати щомісячно орендну плату в сумі 1800,00 грн. та оплачувати комунальні послуги і електроенергію. Оплата відбувалась шляхом передання відповідачем позивачу повідомленої ним суми та передання відповідачем готівкою коштів. Приблизно в 18-19 числах січня 2019 року відповідач повідомив, що з народженням дитини у нього розпочались матеріальні труднощі,тому він не може оплачувати орендну плату в повному обсязі, тому сплатив 2740,70 грн. (1977,70 - за комунальні послуги, 763,00 грн. - орендна плата); в лютому сплатив 2559,68 грн. (1559,68 грн. - за комунальні послуги, 1000,00 грн. - орендна плата) та в березні сплатив 2362,53 грн. (1648,53 грн. - за комунальні послуги, 714,00 грн. - орендна плата). Борг по орендній платі за період з 01.04.2019 р. по 18.04.2019 р. становить 1080,00 грн., за комунальні послуги за березень 2019 р. становить 1447,07 грн., за 18 днів квітня становить 258,77 грн. В телефонній розмові 18-19 квітня 2019 року відповідач повідомив, що в кінці березня 2019 року самовільно виїхав з орендованої квартири та потім розрахується з ним. Оскільки відповідач в порушення п. 4.1 договору не попередив його про дострокове припинення договору, то договір дійсний до 18.04.2019 р. Тому з метою захисту своїх порушених прав просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Протокольною ухвалою від 26 листопада 2019 р. представнику відповідача ОСОБА_2 відмовлено в поновленні строку на подання відзиву та долученні до справи відзиву на позов в зв`язку з пропуском ним строку, встановленого ухвалою суду від 13 вересня 2019 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на задоволенні вимог наполягав з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснив, що розрахунок проводився між ним та відповідачем без будь-якого фіксування цього факту, в тому числі й письмового, відповідач просто давав йому на руки обумовлену суму коштів і все.

Представник відповідача ОСОБА_2 вимоги позову не визнав, суду пояснив, що жодних доказів передачі житла відповідачеві позивачем, як то акт приймання-передачі, тощо, матеріали справи не містять, а отже відсутні докази прийняття зазначеного помешкання відповідачем та перебування квартири у його використанні. Крім того, посилаючись на те, що відповідач то сплачував, то не сплачував в повному обсязі належні за договором оренди платежі, позивач не надає жодного доказу передачі відповідачу спірного житлового приміщення та користування відповідачем спірним житловим приміщенням, а відповідно не доказавши факт передачі у користування спірного житлового приміщення, позивач не вправі посилатись на невиконання обов`язку зі сплати орендних платежів не надавши доказів передачі у користування спірного житлового приміщення, враховуючи встановлений процесуальним кодексом обов`язок доказування. Тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що є головою будинкового комітету по АДРЕСА_2 , проживає в квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку. Позивач ОСОБА_1 дійсно здавав квартиру в оренду сімейній парі, жінка була вагітна, потім народила дитину, вона бачила їх на прогулянці з дитячим візком. Весною минулого року вони заїхали в квартиру, однак восени того ж року виїхали. Їх імена вона не знає, за комунальні послуги сплачував платежі господар квартири.

Вислухавши учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Частинами першою, другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, з договору.

Як встановлено судом, 18 квітня 2018 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ОСОБА_3 , як орендарем, було укладено договір оренди житлового приміщення, предметом якого є оренда квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 12 - копія договору) та належить позивачу на праві власності (а.с. 9-10 - копії свідоцтва, витягу).

Строк оренди квартири складає з 18 квітня 2018 року по 18 квітня 2019 року.

За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною третьою статті 626 ЦК України, договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно актів цивільного законодавства ( стаття 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до статті 629 ЦК України.

Особливості найму (оренди) житла викладені у спеціальній нормі щодо оренди житла, а саме у главі 59 ЦК України, яка і застосовується до спірних правовідносин.

Так, згідно частини першої статті. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до частини першої статті 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором (частина третя статті 815 ЦК України).

Частиною третьою статті 820 ЦК України наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Відповідно до умов договору оренди від 18 квітня 2018 року, пунктом 3.1. сторони погодили місячну оплату за використання приміщення в сумі 1800,00 грн., яка сплачується не пізніше 19 числа кожного поточного місяця (п. 3.2. договору).

Комунальні послуги та електроенергію сплачує орендатор (пункти 3.5., 3.8 договору).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Так, в якості доказів позивач надав суду лише копію договору оренди та інформацію про нараховані суми за комунальні послуги.

Однак жодних доказів проведених в неповному обсязі розрахунків з відповідачем, суду не надано. Представником відповідача в судовому засіданні заявлено про повний розрахунок відповідача з ОСОБА_1 , кошти були надані особисто в руки позивачу, як і оговорено між ними.

Порядок передачі-отримання грошових коштів як в якості сплати орендної плати, так і за комунальні послуги, сторонами в договорі оренди не погоджено.

При цьому позивач бере за розрахунок інформації про нараховані до сплати суми за комунальні послуги в період з січня 2019 року по травень 2019 року (а.с. 14-18), в той час як допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначила про виїзд з помешкання орендарів квартири позивача восени минулого року, що спростовує твердження позивача про самовільне залишення помешкання відповідачем наприкінці березня 2019 року.

Оскільки акт приймання-передачі квартири в оренду та акт повернення квартири (чи акт самовільного залишення помешкання), між сторонами не був складений, та оформлений належним чином, то неможливо встановити період, за який відповідач винаймав житлове приміщення, а відповідно перевірити наявність боргу за проживання відповідача.

До того ж згідно тексту позовної заяви, відповідач передавав кошти позивачу також за комунальні послуги, тому суду невідомо, коли та в яких сумах сплачував ОСОБА_1 вказані платежі, оскільки цей обов`язок було фактично покладено на позивача як власника житла.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 506, 626, 629, 810, 820, 821 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 листопада 2019 р.

Суддя Д.М.Ніколенко