ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

08 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/535/15-ц
Головуючий у першій інстанції Іванюк Т. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/88/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів Вінгаль В.М., Мамонової О.Є.,

за участю секретаря Шкарупи Ю.В.,

учасники справи:

позивачі:

- Чернігівська обласна державна адміністрація,

- Козелецьке районне дочірне спеціалізоване агролісогосподарське

підприємство «Козелецьрайагролісгосп»

в інтересах яких позов поданий першим заступником прокурора Чернігівської області,

відповідачі:

- Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

- ОСОБА_1 ,

- ОСОБА_2 ,

треті особи:

- Козелецька районна державна адміністрація Чернігівської області,

- Департамент культури і туризму, національностей та релігії Чернігівської обласної державної адміністрації,

- Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року у справі за позовом першого заступника прокурора Чернігівської області в інтересах Чернігівської обласної державної адміністрації, Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп» до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними наказів, свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення смт Козелець,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення 08.10.2018,

У С Т А Н О В И В:

10.03.2015 заступник прокурора Чернігівської області звернувся з позовом в інтересах Чернігівської обласної державної адміністрації, Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп», в якому просив:

1) визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 26.07.2013 № ЧН/:30:208/00000326, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка розташована на території Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва;

2) визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 05.08.2013 № ЧН/:30:208/00000326, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0,12 га (кадастровий номер :30:208:0012) для ведення садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області;

3) визнати недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане 14.08.2013 реєстраційною службою Козелецького районного управління юстиції на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :30:208:0012 для ведення садівництва та території Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області;

4) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.09.2013 року ( зареєстрований в реєстрі за № 862) земельної ділянки з кадастровим номером :30:208:0012 для ведення садівництва, розташованої на території Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, укладений між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мединською Н.В.;

5) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,12 га (кадастровий номер :30:208:0012) для ведення садівництва на території Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, прийняте 14.08.2013 року реєстраційною службою Козелецького районного управління юстиції;

6) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,12 га (кадастровий номер :30:208:0012) для ведення садівництва та території Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, прийняте 04.09.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мединською Н.В.

7) судові витрати покласти на відповідачів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначена вище земельна ділянка площею 0,12 га передана Головним управлінням Держземагенства у Чернігівській області у приватну власність ОСОБА_1 з порушенням вимог законодавства, оскільки відведення земельної ділянки відбулось за рахунок земель державної власності лісогосподарського та історико-культурного призначення, що порушує інтереси держави. Зазначав, що ДП «Козелецьрайагролісгосп» на підставі рішення Чернігівської обласної ради від 27.01.2001 користується земельною ділянкою лісового фонду (заліснена земельна ділянка на околиці с.Виповзів Козелецького району) на території Карпилівської сільської ради, у томі числі і спірною земельною ділянкою площею 0,12 га, на який розташовано вольєр ТОВ «Спеціалізоване мисливське господарство «Рись». Рішення органів влади про вилучення земельної ділянки площею 0,12 га із постійного користування ДП «Козелецьрайагролісгосп» не приймалось, згода користувача на вилучення землі відсутня. Прокурор звертає увагу, що з 10.04.2008 вилучення та зміна цільового призначення земельних ділянок лісового фонду прямо заборонено, проте ОСОБА_1 земельна ділянка із земель лісового фонду була передана для індивідуального садівництва.

Крім того, земельна ділянка площею 0,12 га, яка надана у власність ОСОБА_1 , розташована на території пам`ятки археології місцевого значення «Поселення-посад городища м.Лутава, VI-I тис.до н.е., IX-X ст.ст.», що знаходиться на північно-східній околиці с.Виповзів Карпилівської сільської ради Козелецького району, яка паспортизована та взята під державну охорону і облік рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 17.11.1980 №551, що підтверджується паспортом пам`ятки з обліковою карткою та схематичним планом розміщення.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 28 березня 2016 року третю особу Відділ Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області було замінено на Відділ Держгеокадастру у Козелецькому районі Чернігівської області.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 травня 2016 року третю особу Козелецьке районне управління юстиції у Чернігівській області замінено на Козелецьку районну державну адміністрацію.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Чернігівської області просить вказане рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що рішення прийнято всупереч вимог процесуального закону та норм матеріального права. Вказує, що в основу судового рішення покладено виключно висновок експерта від 06.03.2018, який є суперечливим, очевидно необґрунтованим, не піддано сумніву жодну обставину у ньому, при цьому не надано належної правової оцінки висновку експерта від 25.02.2016 та іншим наявним у справі доказам. У висновку від 25.02.2016 чітко вказано, що державна статистична довідка за формою 6-зем від 30.07.2013 №01-24/1068 на земельну ділянку ОСОБА_1 не відповідає вимогам чинного законодавства. При встановленні чи знаходиться спірна земельна ділянка повністю або частково у межах земель лісового фонду, експерт у висновку від 06.03.2018 вказав, що кадастровий план земельної ділянки, виготовлений ТОВ «Молодіжна інвестиційна компанія» є неналежним документом із землеустрою, не звернувши увагу на те, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, до одержання державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. На думку прокурора, кадастровий план земельної ділянки кварталу №35 відділу 17 відповідає вимогам чинного законодавства. Експерт обґрунтовано дійшов висновку, що земельна ділянка ОСОБА_1 повністю накладається на земельні ділянки ДП «Козелецьрайагролісгосп», про що зазначено у висновку від 28.02.2016. Скаржник зазначає, що при складанні висновку від 06.03.2018 експерт безпідставно використовував документи, які були відсутні в матеріалах справи. Судом не надано належної оцінки нормам законодавства, якими установлено наявність зв`язку між умовними, державними та місцевими системами координат, що дає можливість установити, чи знаходиться земельна ділянка ОСОБА_1 у межах земель ДП «Козелецьрайагролісгопс» та пам`ятки археології місцевого значення. Поза увагою суду залишились інші обставини, які свідчать про суттєві порушення вимог чинного законодавства при передачі земельної ділянки у приватну власність, зокрема у довідці форми 6-зем зазначено, що земельну ділянку виділено ОСОБА_1 за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарських угідь пасовищ. Аналіз законодавства свідчить про те, що пасовища як сільськогосподарські угіддя можуть передаватися лише для систематичного використання для випасання худоби, а не для індивідуального садівництва. Крім того, громадяни можуть набувати у користування землі сільськогосподарського призначення за видом угідь пасовище виключно на праві оренди. Згідно з експлікацією земель за формою 6-зем, розміщеної на кадастровому плані техдокументації по інвентаризації, загальна площа земельної ділянки сільськогосподарського призначення складає 0,48 га, її землевласником є Карпилівська сільська рада, за видом угідь вказана земельна ділянка не відноситься до сільськогосподарських та під будівлями і дворами знаходиться 0,48 га. Абрис свідчить що земельну ділянку виділено за рахунок господарського двору. Суд при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов протилежного та необґрунтованого висновку, що земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення, при цьому поза увагою залишилась та обставина, що земельна ділянка відноситься за своїм складом до несільськогосподарських угідь та є забудованою. Скаржник наполягає на тому, що Головним Управлінням Держземагенства при передачі у приватну власність спірної земельної ділянки грубо порушено порядок визначення не лише виду угідь земельної ділянки, а й виду використання земель сільськогосподарського призначення, що відповідно до ст.21 ЗК України є підставою для визнання відповідних рішень недійсними. При затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки ГУ Держземагенства не враховано вимоги п. 8 ч.1 ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», внаслідок чого незаконно затверджено проект землеустрою новоствореної земельної ділянки, експертиза документації щодо якої не проводилась. Прокурор зазначає, що факт знаходження спірної земельної ділянки у межах земель історико-культурного призначення підтверджується висновком експерта від 25.02.2016, якому суд не надав належної правової оцінки. Не погоджується скаржник також із висновком суду щодо відсутності підстав для оскарження в судовому порядку наказів Головного Управління Держземагенства щодо передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у зв`язку з тим, що вони вичерпали свою дію після реєстрації права власності, зазначаючи, що рішення суб`єкта владних повноважень може оспорюватися з точки зору його законності і вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області просить рішення суду від 26.09.2018 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області без задоволення, вважаючи, що рішення суду ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства, з врахуванням всіх фактичних обставин справи, вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що прокурором не наведено жодних обґрунтувань для здійснення представництва інтересів держави в суді, враховуючи, що прокурор не наділений повноваженнями представляти в суді інтереси комунальних підприємств, яким є Козелецьке районне дочірнє спеціалізоване агролісогосподарське підприємство «Козелецьрайагролісгосп», а зазначення позивачем Чернігівську обласну адміністрацію є необґрунтованим, оскільки вона не є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області вважає, що прокурором та позивачами не надано достатньо доказів, які можуть свідчити про порушення вимог законодавства при наданні земельної ділянки у власність. Відповідач погоджується із висновком суду про те, що згідно з ст. 47 Закону України «Про землеустрій» межі територій історико-культурного призначення визначаються за проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій історико-культурного призначення проте такі проекти не виготовлялись і суду не були надані. Рішення щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення або лісогосподарського призначення суду не надано. Також відповідач звертає увагу, що відповідно до копії ділянки карти, зйомки у 1974 року, спірна земельна ділянка знаходиться на місці залишків молочно-товарної ферми, що свідчить про використання спірної ділянки для сільськогосподарських потреб. Представником Департаменту культури і туризму, національностей та релігії Чернігівської обласної державної адміністрації неодноразово підтверджувався той факт, що меж земель історико-культурного призначенні чи межі територій історико-культурного призначення або лісогосподарського призначення позивачами суду надано не було. Відповідач наполягає на тому, що на момент передачі у власність ОСОБА_1 земельна ділянка належала до земель державної власності: землі запасу, категорії землі сільськогосподарського призначення, вид пасовища. Зазначена земельна ділянка із землями пам`ятки не співвідноситься і нічого спільного з землями ДП «Козелецьрайагролісгосп» не має. Суд в рішенні вірно зазначив, що межі пам`яток археології в натурі не виносились, проекти землеустрою не виготовлялись, правовстановлюючі документи на пам`ятки не видавались, інформація у Державному реєстрі пам`яток України про вказані пам`ятки відсутня.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 26.09.2018 залишити без змін, апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області без задоволення. Відповідач вважає, що прокурор перевищив свої повноваження, надані йому відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.19 Конституції, не надавши жодного обґрунтування підстав для здійснення представництва інтересів комунального підприємства та державного контролю за використанням та охороною земель. Зазначає, що неможливо встановити факт накладки однією земельної ділянки на іншу, якщо хоча в однієї ділянки відсутні визначені межі. При розгляді справи встановлена відсутність правовстановлюючої та документації із землеустрою, які б підтверджували віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду чи земель історико-культурного призначення. Судом також було вірно встановлено, що об`єкти культурної спадщини на спірній ділянці не реєструвались, межі не встановлювались, свідоцтво не отримувалось, охоронні зони не встановлювались. Відповідач зазначає, що спірна земельна ділянка були виділена йому за рахунок земель сільськогосподарського призначення, при цьому обов`язкова державна експертиза у разі відведення земельних ділянок під садівництво за рахунок земель сільськогосподарського призначення не проводиться.

Відзиви на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подавались.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розглянутих позовних вимог заявлених прокуратурою Чернігівської області в інтересах Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп» не відповідає.

З позовної заяви вбачається, що позов прокуратурою Чернігівської області подано в інтересах Чернігівської обласної державної адміністрації та Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп». Своє звернення з позовом прокурор обґрунтував здійсненням наданих йому законом функцій та реалізацією покладених на нього від імені держави повноважень по захисту державних інтересів відповідно до ст.45 ЦПК України та ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру». Також прокурором зазначено, що підставою представництва інтересів держави є наявність порушень земельного законодавства при передачі земель у власність приватній особі.

Відповідно до ст.121 Конституції України в редакції станом на день звернення прокурора з позовом (10.03.2015) на прокуратуру України покладалось, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу ( в редакції станом на 10.03.2015 день подачі позову) з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор у межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєї ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів держави в суді, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. 2 або 3 ст. 25 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч.3,4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції станом на 10.03.2015 прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

З даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.155 т.1), вбачається, що Козелецьке районне дочірнє агролісогосподпрське спеціалізоване підприємство «Козелецьрайагролісгосп» (ДП «Козелецьрайагролісгосп») не є державним підприємством, його засновником є Комунальне підприємство «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради. Згідно з п. 3.1 та 3.2 Статуту ДП «Козелецьрайагролісгосп», останнє є юридичною особою, комунальним комерційним підприємством, має самостійний баланс, відокремлений від балансу Засновника (а.с.167 т.1).

Законодавство, чинне на час подання позову, не передбачало право органів прокуратури представляти інтереси комунальних підприємств.

Подаючи позов в інтересах комунального підприємства, прокурор фактично не здійснював захист інтересів держави, що суперечить чинному законодавству.

Позиція Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 з цього приводу, що викладена у відзивах на апеляційну скаргу, є слушною.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог першого заступника прокурора Чернігівської області в інтересах Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп» належить скасувати, а позов заступника прокурора Чернігівської області в інтересах Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп» до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними наказів, свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу залишити без розгляду на підставі ст. 257 ч.1 п.2 ЦПК України, як такий, що поданий від імені заінтересованої особи, особою, яка не має повноважень на ведення справи.

З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги прокурора щодо розташування спірної земельної ділянки в межах лісового фонду, що перебуває в користуванні Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп» не розглядаються.

Розглядаючи справу, та, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, окрім іншого, виходив з відсутності належних доказів, які б підтверджували перебування спірної земельної ділянки в межах земель історико-культурного призначення. Відповідно до довідки 6-зем №01-24/1068 від 30.07.2013 спірна земельна ділянка на момент її передачі у приватну власність мала такі характеристики - землі державної власності, землі запасу, землі сільськогосподарського призначення, пасовище.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, враховуючи наступне.

Судом по справі встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства у Чернігівській області від 26.07.2013 № ЧН/:30:208/00000326 надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва (а.с.11 том 1).

Наказом Головного управління Держземагенства у Чернігівській області за №ЧН/6306208/00000380 розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва ОСОБА_1 на території Карпилівської сільської ради Козелецького району, 05.08.2013 був затверджений та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0,1200 га (кадастровий номер :30:208:0012) для ведення садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Карпилівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області (а.с.11 зв. том 1).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 7980933, що видане Реєстраційною службою Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області 11.08.2013, власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :30:208:0012, є ОСОБА_1 . Цільове призначення: для ведення садівництва, площа 0,12 га (а.с.32 зворот том 1).

Передача у власність земельної ділянки ОСОБА_1 відбувалася компетентним органом в межах норм встановлених ст.121 ЗК України.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.09.2013 ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку, площею 0,12 га цільове призначення: для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, с/рада Карпилівська, і сплатив за неї обумовлену договором грошову суму. Кадастровий номер земельної ділянки :30:208:0012. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 (а.с.33 том 1).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 04.09.2013 за ОСОБА_2 на підставі вищенаведеного договору купівлі-продажу зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, с/рада Карпилівська, кадастровий номер земельної ділянки :30:208:0012, цільове призначення для ведення садівництва (т.1 а.с. 34).

На даний час, на спірній земельній ділянці побудовані об`єкти нерухомості (а.с.28 т.2).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.12.2014 (а.с.164 т.5) за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на садовий будинок загальною площею 129,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Доводи позивача щодо належності спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Відповідно до ст.53, 54 ч.1 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до приписів статей 1, 2, 13, 34 та п.3 Прикінцевих Положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-III, об`єктом культурної спадщини є визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність. За типами об`єкти культурної спадщини поділяються на: споруди (витвори), комплекси (ансамблі) та визначні місця. Археологічний вид об`єктів культурної спадщини - це рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації. Об`єкти культурної спадщини включають об`єкти архітектури - окремі будівлі, архітектурні споруди, що повністю або частково збереглися в автентичному стані і характеризуються відзнаками певної культури, епохи, певних стилів, традицій, будівельних технологій або є творами відомих авторів. Об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації. Встановлення зон охорони пам`яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.

Об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Згідно з п.4 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 16 грудня 2004 року N 2245-IV, «об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", до вирішення питання про їх включення (невключення) до Реєстру вважаються пам`ятками відповідно національного чи місцевого значення.

На даний час в Державний реєстр нерухомих пам`яток України, що є в загальному доступі, пам`ятка археології місцевого значення «Поселення-посад городища м.Лутава, VІ-І тис до н.е., ІХ-Х ст.ст.», що знаходиться на північно-східній околиці с. Виповзів Карпилівської сільської ради Козелецького району, не внесена. Як пояснила в судовому засіданні представник Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, необхідні документи для внесення пам`ятки в даний реєстр знаходяться у стадії підготовки.

Пам`ятка археології місцевого значення Поселення-посад городища м.Лутава, VІ-І тис. до н.е., ІХ-Х ст.ст.», що знаходиться на північно-східній околиці с. Виповзів Карпилівської сільської ради Козелецького району, була взята на облік рішенням Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів від 17.11.1980 №551 (а.с.17 зв. -18 том 1).

12.11.1989 Міністерством культури СРСР був виданий паспорт пам`ятника археології СРСР, а саме «Поселення-посад городища м.Лутава, VІ-І тис до н.е., ІХ-Х ст.ст.», що знаходиться за адресою Чернігівська область, Козелецький район, Карпилівська с/Рада, с. Виповзів, на північно-східній околиці села.

Вказаний паспорт містить рукописні дописки, а саме в графі «найменування пам`ятника»-«м.Лутава»,в графі «дата і № охоронного документа - «від 13.02.90р». Вказані дописки належним чином не посвідчені (а.с.24-25 том 1). Таке ж не посвідчене виправлення - «м.Лутава» має і Облікова картка пам`ятки історії та культури СРСР (а.с.26 том 1 ). В паспорті зазначена територія поселення 600 х100-150 м, потужність культурного шару 0,3 м. Опис пам`ятника свідчить про те, що «поселення розміщене на захід від городища, на мису, утвореному вигином тераси р.Десни, і має протяжність від городища до МТФ села» (а.с.20 т.1).

З висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 06.03.2018 №20196/17-41/3035/3036/18-41 (а.с.60 том 7) на спірній земельній ділянці станом на 18.12.2017 знаходився фундамент будівлі, яка на час проведення інвентаризації земель була зруйнована чи демонтована. Вказане узгоджується з поясненнями відповідача ОСОБА_1 , який з посиланням на копію ділянки топографічної карти зйомки 1974 року, що оновлена в 1985 році (стан місцевості на 1985 рік), і завірена начальником штабу в/ч НОМЕР_2 (а.с.57 т.4), вказував на наявність на спірній земельній ділянці залишків молочно товарної ферми (МТФ), що разом з інформацією вказаною в довідці 6-зем свідчить про відсутність даних щодо приналежності спірної ділянки до земель історикокультурного призначення та вказує на належність ділянки до земель сільськогосподарського призначення.

Згідно з листом Відділу Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області від 06.04.2015 №29-2511-0.1-1734/2-15 земельні ділянки, які належать на праві власності ОСОБА_2 , в тому числі земельна ділянка кадастровий номер :30:208:0012, із земельними ділянками, які знаходяться у користуванні Козелецького районного дочірнього підприємства «Спеціалізоване агролісогосподарське підприємство «Козелецьрайагролісгосп» та з об`єктами культурної спадщини не межують (том 1 а.с.150).

Відповідно до довідки 6-зем №01-24/1068 від 30.07.2013 на момент передачі у власність ОСОБА_1 земельна ділянка належала до земель державної власності: рядок: 12.1.«Землі запасу», шифр: 94, категорія земель:землі сільськогосподарського призначення, вид угідь: пасовища.

Як вказувалося вище, звертаючись з позовом, прокурор зазначав, що земельна ділянка передана Головним управлінням Держземагенства у Чернігівській області у приватну власність ОСОБА_1 з порушенням вимог чинного законодавства, так як земельна ділянка розташована на території пам`ятки археології місцевого значення, а тому могла бути приватизована.

Відповідачі заперечували проти того, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології місцевого значення.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 25.02.2016 №3718/3719/15-24 експерт припускає, що земельна ділянка площею 0,12 га, розташована на території Карпилівської сільської ради (кадастровий номер :30:208:0012) знаходиться в межах (у складі) пам`яток археології місцевого значення «Поселення посад городище VІ-І ст. до н.е., ІХ-Х ст.», «Поселення-посад городище літописного м.Лутава VІ-І ст. до н.е., ІХ-Х ст.».

Суд першої інстанції вірно не взяв вказаний висновок до уваги, оскільки відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вказану норму Закону, доводи прокурора щодо безпідставного неприйняття до уваги вказаного висновку експерта є безґрунтовними.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 06.03.2018 №20196/17-41/3035/3036/18-41 надати висновок на питання «Чи знаходиться земельна ділянка площею 0,12га (для ведення садівництва», розташована на території Карпилівської сільської ради Козелецького району (кадастровий номер :30:208:012), повністю або частково у межах (складі) пам`ятки археології місцевого значення Поселення «Посад», взятої під державну охорону рішенням виконкому Чернігівської обласної ради від 30.08.1991 №193?» - не вбачається можливим, оскільки згідно інформації ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», яке є розробником проекту роздержавлення земель КСП «Родина» Козелецького району Чернігівської області, згідно якого при розробленні вказаного проекту із землеустрою, в тому числі схеми «Проект роздержавлення земель», використана умовна система координат, яка не має зв`язку з державними та місцевими системами координат, що унеможливлює співставлення з достовірною точністю координати поворотних точок (кутів) меж земельної ділянки кадастровий номер :30:208:012 з геодезичною інформацією схеми «Проект роздержавлення земель». Координати поворотних точок (кутів) меж пам`яток археології, які були визначені при розробленні у 2015 році технічної документації із землеустрою щодо визначення меж території пам`яток археології на території Карпилівської сільської ради Козелецького району, в кількості чотирьох штук, загальною площею пам`яток археології 27,6749 га, площею пам`яток археології разом з охоронною зоною 49,4839 га, не можуть бути використані, оскільки ця документація не є документацією із землеустрою, в розумінні законодавства у сфері землеустрою чинного станом на 2015 рік, на підставі якої визначаються межі пам`яток археології.

Враховуючи відсутність даних про відношення спірної земельної ділянки до земель пам`ятки археології у відповідачів ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру у Чернігівської області були відсутні підстави для проведення та отримання відповідно до п.8 ч.1 ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов`язкової державної експертизи проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, на чому наголошував прокурор в апеляційній скарзі.

З огляду на вказане вище, за відсутності визначених у встановленому законом порядку меж земель історико-культурного призначення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для віднесення спірної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення.

Наведені вище обставини і факти спростовують також доводи прокурора щодо наявності зв`язку між умовними, державними та місцевими системами координат та безпідставного не врахування цього експертом у висновку від 06.03.2018 №20196/17-41/3035/3036/18-41. Крім того слід зазначити, що кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника ОСОБА_3 був анульований 05.01.2017 (а.с.39-54 т. 6) через порушення допущені при складенні технічної документації із землеустрою щодо визначення меж території пам`яток археології на території Карпилівської сільської ради в кількості чотирьох штук, загальною площею 27.6749 га площею пам`яток археології разом з охоронною зоною 49.4839 га (а.с.11 том 5).

Твердження в апеляційній скарзі щодо безґрунтовного не взяття судом першої інстанції до уваги висновку експерта від 25.02.2016, де чітко вказано, що державна статистична довідка за формою 6-зем від 30.07.2013 №01-24/1068 на земельну ділянку ОСОБА_1 не відповідає вимогам чинного законодавства колегія суддів до уваги не приймає, оскільки нормативно правовий акт наказ Держкомстату від 05.11.1998 №377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №6-зем, 6а-зем,6б-зем, 2-зем)», яким була затверджена форма державної статистичної звітності №6-зем, втратив чинність 01.01.2016. Тобто на час дачі висновку №3718/3719/15-24 від 25.02.2016 у експерта були відсутні підстави для надання юридично обґрунтованої відповіді на запитання №5 «Чи відповідає державна статистична довідка за формою 6-зем від 30 липня 2013 року за № 01-24/1068, видана відділом Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області на земельну ділянку ОСОБА_1 вимогам чинного законодавства?»

Доводи скаржника щодо неможливості передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, яка відноситься до пасовищ не може бути підставою для скасування рішення суду в повному обсязі, оскільки позовні вимоги з цих підстав не заявлялися, що унеможливлює їх розгляд в силу ст. 13 ЦПК України. До того ж сам прокурор в позові стверджував, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах лісового фонду (а.с.1 том 1).

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Враховуючи, що земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності, а тому правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Колегія суддів вважає, що прокурором не надано жодного обґрунтування того, що втручання в право ОСОБА_1 на мирне володіння майном в даному випадку є законним, переслідує «суспільний», «публічний» інтерес та є пропорційним визначеним цілям.

Європейський суд з прав людини у справі «Гладышева против Росии» зазначив: «На думку Суду, ніщо не заважало владі, що відповідає за документи Е., що стосується реєстрації, соціального найму і приватизації, перевірити справжність її документів, перш ніж задовольняти її запити. Саме держава має виключну компетенцію щодо визначення умов і процедур, в порядку яких воно відчужує свої активи особам, які, як вона вважає, мають на це право, а також володіє виключною компетенцією щодо здійснення нагляду за дотриманням цих умов. Більш того, наступні угоди по квартирі також підлягали легалізації з боку держави, в даному випадку, Головним управлінням Федеральної реєстраційної служби по м Москві, тобто процедурі, спрямованої на забезпечення додаткової безпеки володаря права власності. При наявності такої великої кількості контрольно-наглядових органів, які підтвердили право власності Є., ні заявник, ні будь-який інший сторонній покупець квартири не повинні були брати на себе ризик позбавлення права володіння в зв`язку з недоліками, які повинні були бути усунені за допомогою спеціально розроблених процедур. Нагляд влади не міг служити виправданням подальшої розплати добросовісного набувача за це майно».

ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб подав до компетентного органу необхідні документи, які були розглянуті з ухваленням рішення про передачу земельної ділянки у його власність. З боку набувача не встановлено будь-яких порушень законодавства, яке діяло на час звернення.

Відповідно до ст.76 ч.1 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1, 5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Прокурор не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених в позовній заяві вимог щодо розташування спірної земельної ділянки в межах пам`ятки археології та щодо порушення прав позивача діями відповідачів.

З огляду на те, що позивачем не доведено обґрунтованості своїх вимог, рішення суду першої інстанції про відмову в позові, заявленого прокурором в інтересах Чернігівської обласної державної адміністрації, є законним.

Керуючись ст. 257 ч.1 п.2, 367, 374, 375, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року в частині вирішення позовних вимог першого заступника прокурора Чернігівської області в інтересах Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп» - скасувати.

Позов заступника прокурора Чернігівської області в інтересах Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп» до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними наказів, свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу - залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

В.М.Вінгаль

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 11.01.2019.