РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/142/19
Провадження № 2/327/75/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2019 року смт. Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Завіновської А.П.

при секретарі судового засідання - Літвіновій Т.А.

за участю представника позивача - адвоката Комаря Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Розівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

22.04.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначала наступне.

11.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2247, яким з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором № zpbrSE00001126 від 15.05.2006 року в сумі 94 685, 22 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом - 4 700, 98 грн., заборгованість за відсотками - 31 560, 09 грн., комісія - 270 грн., пеня - 58 154, 15 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1 700 грн., а всього на загальну суму 96 385, 22 грн.

11.02.2016 року ВДВС Розівського РУЮ Запорізької області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису.

Про існування цього виконавчого напису їй стало відомо лише 22.04.2016 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у ВДВС, з метою встановлення правомірності проведення відрахувань з її пенсії.

При цьому нею було встановлено, що всупереч вимог Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис після закінчення трирічного строку з дня виникнення у Банка права вимоги, оскільки згідно виконавчого напису строк, за який провадиться стягнення складає вісім років десять місяців двадцять п`ять днів, а саме з 15.05.2006 року по 09.04.2015 року.

Крім того, між сторонами вже існував спір з приводу вказаних кредитних правовідносин, по якому рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 28.09.2013 року по цивільній справі № 327/266/13-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у задоволенні позовних вимог відмовлено, у зв`язку із пропуском строків позовної давності. Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013 року було залишено без змін.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 просила визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача суму понесених нею судових витрат у розмірі 768 грн. 40 коп.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 року, та в порядку ст. 14 ЦПК України, головуючим суддею (суддею-доповідачем) по даній справі визначено суддю Антіпову Т.А. (а.с. 24).

Ухвалою суду від 26.04.2019 року (головуючий - суддя Антіпова Т.А.) провадження у справі було відкрито та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання (а.с. 25).

Водночас, у зв`язку із перебуванням судді Антіпової Т.А. на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Розівського районного суду Запорізької області від 28.05.2019 року № 13, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ (а.с. 35-38).

28.05.2019 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, та згідно до ст. 14 ЦПК України, зазначену справу було передано на розгляд судді Завіновській А.П. (а.с. 39).

Ухвалою суду від 30.05.2019 року (головуючий - суддя Завіновська А.П.) вказану цивільну справу прийняти до свого провадження та згідно до вимог ч. 12 ст. 33 ЦПК України, судовий розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження та її призначено до підготовчого судового засіданні на 20.06.2019 року (а.с. 40).

Ухвалою суду від 11.07.2019 року у даній цивільній справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляд по суті на 31.07.2019 року (а.с. 67). В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, в останній раз на 09 год. 30 хв. 14.11.2019 року.

Ухвалою суду від 21.08.2019 року було задоволено клопотання представника позивача і з АТ КБ «ПриватБанк» витребувано оригінал кредитного договору № zpbrSE00001126 від 15.05.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , копію письмової вимоги про погашення суми заборгованості за кредитним договором та докази її направлення останній, а також банківську виписку про рух коштів по кредитному рахунку ОСОБА_1 (ухвала суду не виконана), а у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., витребувано документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 11.05.2015 року (а.с. 88).

У відзиві на позов, представник відповідача - адвокат Істамова І.В., заперечуючи проти позовних вимог, зокрема зазначала, що для виконання виконавчого напису нотаріусу були надані всі необхідні документи, а тому виконавчий напис вчинено відповідно до вимог діючого законодавства. Крім того, що з урахуванням переривання строку давності, шляхом часткової сплати боргу ОСОБА_1 , відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріусом вчинено виконавчий напис, внаслідок чого просила у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 42-43).

У письмових поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., посилаючись на необґрунтованість позовних вимог вказувала, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус відповідно до вимог законодавства перевіряє лише наявність певного переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку, а не наявність існуючого боргу, а тим паче рішення суду. Враховуючи, що Банком було надано необхідний для вчинення виконавчого напису пакет документів, нею відповідно було вчинено виконавчий напис. Крім того, що при вчиненні виконавчого напису вона, як нотаріус, керувалася нормами ст. 530 ч. 2, ст. ст. 629, 631 ЦК України, п.п. 3.1, 3.3, 3.4 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та враховуючи, що кредитний договір було укладено на невизначений строк, обчислювала строки для вчинення напису з моменту настання права вимоги, тобто направлення боржнику вимоги про усунення порушень, копія якої їй була надана Банком. На підставі цього, просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити (а.с. 127-129).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, надала повноваження на представництво її інтересів в суді своєму представнику - адвокату Комарю Г.І. (а.с. 55-56).

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, у відзиві на позов, просив здійснювати розгляд справи у його відсутність (а.с. 43 зв. ст., 169).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., будучи належним чином сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, звернулась до суду із заявою про здійснення судового розгляду справи у її відсутність (а.с. 171, 172).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Розівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, просив розглянути справу у його відсутність, а рішення по суті спору прийняти на розсуд суду (а.с. 170, 174).

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність вказаних учасників справи.

Представник позивача - адвокат Комар Г.І. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та просив позов задовольнити з підстав наведених у ньому.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

15.05.2006 року АТ КБ «ПриватБанк» (раніше ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 , уклали договір № zpbrSE00001126, відповідно до якого остання отримала кредит на строк по 07.05.2009 року у розмірі 6 000, 00 грн. (ас. 13-16).

11.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2247, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № zpbrSE00001126 від 15.05.2006 року в сумі 94 685, 22 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом - 4 700, 98 грн., заборгованість за відсотками - 31 560, 09 грн., комісію - 270 грн., пеню - 58 154, 15 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1 700 грн., а всього грошових коштів в сумі 96 385, 22 грн. (а.с 12).

11.02.2016 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до ВДВС Розівського РУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження з приводу примусового виконання зазначеного виконавчого напису, і в цей же день ВДВС Розівського РУЮ було відкрито виконавче провадження (а.с. 11, 19).

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ (далі - Закон України «Про нотаріат»), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вимогами ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом та іншими актами законодавства України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, виходячи з положень п. 19 ч. 1 ст. 34 наведеного Закону.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису містить і Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Міністерством юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок).

Згідно до п.п. 1.1 п. 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису (п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку.

Вирішуючи вказану справу, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17, згідно до яких при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису

Звертаючись до суду із наведеним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що виконавчий напис нотаріусом вчинено після закінчення трирічного строку з дня виникнення у відповідача права вимоги на стягнення заборгованості за кредитним договором, а також внаслідок існування спору між сторонами з приводу даних кредитним правовідносин, який було вирішено судом.

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 28.08.2013 року, яке набрало законної сили 18.12.2013 року, згідно до ухвали суду апеляційної інстанції, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № zpbrSE00001126 від 15.05.2006 року на загальну суму 57 762, 07 грн., яка склалася із заборгованості за кредитом - 4 700, 98 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 23 081, 85 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - 29 709, 24 грн., відмовлено, у зв`язку із пропуском строку позовної давності (а.с. 6-7, 8-9).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17).

Як вбачається з договору № zpbrSE00001126 від 15.05.2006 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , Банк надав останній кредит на строк до 07.05.2009 року в розмірі 6 000 грн., зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, комісії та інших витрат.

Тобто, умовами даного договору було визначено строк його виконання, - по 07.05.2009 року, що кореспондується з нормами ч. 1 ст. 530 ЦК України.

Виходячи зі змісту спірного виконавчого напису нотаріусом зазначено про здійснення за кредитним договором стягнення частинами за строк вісім років десять місяців двадцять п`ять днів, а саме з 15.05.2006 року по 09.04.2015 року на суму 96 385, 22 грн. (а.с. 12).

Таким чином, наведені обставини свідчать про недотримання нотаріусом, визначеного у ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 3.1. п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, та ст. 257 ЦК України, трирічного строку для вчинення виконавчого напису, як то і неправомірність звернення 11.05.2015 року Банку до нотаріуса із заявою про вчинення такого напису, позами межами цього строку, враховуючи, зокрема обізнаність останнього про наявність судового рішення, яке свідчило про відсутність безспірності заборгованості на час вчинення виконавчого напису.

На підставі викладеного, суд знаходить помилковими доводи третьої особи - приватного нотаріуса Бондар І.М. про те, що при вчиненні виконавчого напису вона виходила з того, що спірний договір було укладено на невизначений строк, а тому право вимоги в даному випадку виникало з моменту направлення боржнику вимоги про усунення порушень, оскільки як вже зазначав суд, ці мотиви не відповідають вимогам законодавства та умовам самого договору, яким було визначено строк виконання зобов`язання до 07.05.2009 року.

Безпідставними визнає суд і посилання представника відповідача щодо переривання визначеного у ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 3.1 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, трирічного строку, внаслідок часткової сплати позивачем боргу, оскільки виходячи з виписки з рахунку боржника останній платіж за кредитним договором було здійснено позивачем ще 13.07.2009 року (а.с. 17 зв. ст.).

Згідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 п. 5 Глави 16 розділу ІІ Порядку, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

Виходячи з розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (далі - Перелік), кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з тим, наданий Банком для вчинення виконавчого напису документ «Виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором № zpbrSE00001126 від 15.05.2006 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 09.04.2015 року», не є випискою з рахунка боржника, виходячи з вимог п. 5.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління національного банку України № 254 від 18.06.2003 року, яке діяло на час вчинення виконавчого напису, згідно до якого виписка з особового рахунку має містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку.

Водночас у вказаній виписці з рахунку боржника, ці обов`язкові реквізити відсутні. Крім того, вказана виписка містить дані по 07.09.2009 року, а потім вже починаючи з 2015 року (а.с. 17).

Наведені обставини свідчать про те, що приватним нотаріусом не було перевірено, як то передбачено вимогами ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» п.п. 3.1, 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу П Порядку, документи на обґрунтування стягнення, а таким чином безспірність заборгованості, що в свою чергу суперечить нормам ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат».

За таких обставин, суд доходить висновку, що під час вчинення приватним нотаріусом спірного виконавчого напису, у останнього були відсутні належні документи, які б свідчили про безспірність заборгованості, як то і на момент звернення АТ КБ «ПриватБанку із відповідною заявою до нотаріуса, а сам напис вчинено із порушенням встановленого законодавством строку.

Враховуючи зазначене, суд визнає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, а тому задовольняє позов в повному обсязі.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача ОСОБА_1 , понесені останньою судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 211, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Розівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 2247, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № zpbrSE00001126 від 15.05.2006 року в сумі 94 685, 22 грн., в тому числі: залишку заборгованості за кредитом - 4 700, 98 грн., суми заборгованості по відсоткам - 31 560, 09 грн., комісії - 270 грн., пені - 58 154, 15 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1 700 грн., а всього грошових коштів в сумі 96 385, 22 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, б. 1 «Д», ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) суму понесених судових витрат в розмірі 768, 40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції, - Розівський районний суд Запорізької області, шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2019 року.

Суддя: А.П. Завіновська