ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1055/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Костів Х.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

- адвоката Паруль Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/21964/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2019 року, постановлену суддею Вийванко О.М., повний текст якої складено 2 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання припинити вчинення дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову.

В обгрунтування заяви посилався на те, що відповідач зловживає своїми правами та порушує право стягувача на отримання заборгованих коштів. Вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити вчиняти дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 12 вересня 2019 року посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 постійно подає до суду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та заяви про зупинення справи, чим навмисно вчиняє дії, щоб не допустити виконання рішення суду, він не може реалізувати своє право на стягнення боргу.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Паруль Ю.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладені у апеляційній скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити вчиняти дії. Під час розгляду справи позивач подав до суду заяву про забезпечення позову. Просив заборонити відповідачу ОСОБА_2 особисто та через його захисників вчиняти дії щодо зупинення виконавчого провадження № 46984590 з примусового виконання виконавчого листа № 607/7887/14-ц від 29.09.2014 р. щодо стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму неповернутого боргу, та вчинення дій щодо подання заяви про визнання дублікату виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з повним або частковим його виконанням.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у вказаний ним спосіб, суд першої інстанції вірно виходив з того, що у заяві про забезпечення позову заявник не навів достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому відсутні підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За приписами ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Доводи апелянта, що суд безпідставно не задоволив заяву про забезпечення позову та не врахував, що ОСОБА_2 постійно подає до суду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та заяви про зупинення справи, чим навмисно вчиняє дії, щоб не допустити виконання рішення суду, він не може реалізувати своє право на стягнення боргу колегія суде не приймає до уваги як не обгрунтовані.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до вказаних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відтак обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не містять підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, приведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий: Г.М. Шевчук

Судді: З.Є. Ткач

О.Я. Міщій