Справа № 463/5815/16-ц
Провадження № 2/463/131/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

за участю секретаря с/з Козак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третьої особи: відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання особи такою, що втратила право користування майном, -

встановив:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до суду із позовом. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до цього майна. Визнати громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою під АДРЕСА_2 . Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 , ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 2756,00 гривень на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Позов мотивує тим, що 07.08.2007 року між відповідачем ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між відповідачем ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» 07.08.2007 року було укладено іпотечний договір, предметом якого було нерухоме майно: двохкімнатна квартира, загальною площею 57,2 кв.м. під номером 7, АДРЕСА_3 .

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк») відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобов`язаннями по кредитним договорам та іпотечному договору, в тому числі і за договором іпотеки від 07.08.2007 року, де іпотекодавцем виступав ОСОБА_1 .

У зв`язку з грубим порушенням Позичальником ОСОБА_1 умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 09.06.2015 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру під номером АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

10.10.2016 року Позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у власну квартиру, однак таке не вдалось здійснити у зв`язку із перебуванням в квартирі дружини позичальника. Відповідно до акту обстеження майна від 10.10.2016 року квартира знаходиться у житловому стані, немає жодних видимих пошкоджень, в безперешкодному доступі до квартири відмовлено.

Створюючи перешкоди у безперешкодному доступі до квартири, позивач вважає, що таким чином порушуються його права як законного власника. Вважає, що своїми діями, окрім Житлового кодексу України та Закону України «Про іпотеку» Відповідач порушує Конвенцію про захист прав і основоположних свобод від 1950 р., Конституцію України, Цивільний кодекс України

А тому з метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В попередніх засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував.

Відповідачі у судове засідання з розгляду даної справи не з`явилися, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача ОСОБА_1 в попередніх засіданнях проти позову заперечував.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив в задоволенні позову відмовити та захистити права неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Сторони та треті особи у судове засідання не з`явились, тому фіксування судового процесу 06.11.2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалою судді від 22.05.2017 року справу прийнято до свого провадження.

У зв`язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 року з призначенням справи до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 08.02.2018 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Судом встановлено, що 07.08.2007 року між відповідачем ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між відповідачем ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» 07.08.2007 року було укладено іпотечний договір, предметом якого було нерухоме майно: двохкімнатна квартира, загальною площею 57,2 кв.м. під номером 7, АДРЕСА_3 .

12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк») відступило ТОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки свої права вимоги до позичальника та іпотекодавця за зобов`язаннями по кредитним договорам та іпотечному договору, в тому числі і за договором іпотеки від 07.08.2007 року, де іпотекодавцем виступав ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з вимогою про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу до цього майна та визнання особи такою, що втратила право користування майном, позивач обґрунтовує мотивованість подачі такого наступним чином.

У зв`язку з грубим порушенням Позичальником ОСОБА_1 умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в позасудовому порядку у відповідності до п.5 іпотечного договору та ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, 09.06.2015 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру під номером АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Набувши право власності квартиру під номером АДРЕСА_2 , позивач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» безперешкодного доступу до такої немає у зв`язку із чиненням відповідачами йому перешкод. Зокрема, 10.10.2016 року Позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у власну квартиру, однак таке не вдалось здійснити у зв`язку із перебуванням в квартирі дружини позичальника. Відповідно до акту обстеження майна від 10.10.2016 року квартира знаходиться у житловому стані, немає жодних видимих пошкоджень, в безперешкодному доступі до квартири відмовлено.

Аналізуючи зміст заявлених позовних вимог (усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням) та обставини справи суд приходить до висновку про неправильність обраного позивачем способу захисту своїх порушених прав виходячи з наступного.

У постанові від 31 жовтні 2018 року у справі №753/12729/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР, а саме, неможливість виселення без надання іншого жилого приміщення, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, є законним та обґрунтованим, враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника. Держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою.

За змістом частини другої статті 40 Закону «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

При цьому відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

А тому в даному випадку позивачу слід звертатись до суду з вимогою про виселення громадян з наданням їм іншого жилого приміщення, а не з вимогою про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Вказане стверджується і позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 21.11.2018 року при розгляді справи №369/10433/16, в постанові від 04.04.2018 року при розгляді справи №725/68/17-ц.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє, то згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору покладає на сторону позивача.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,280,282,354,355 ЦПК України, ст..405 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, місцезнаходження: 01042,м.Київ, вул.Іонна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус «В», поверх 4, кабінет 402) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), третьої особи: відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79017, м.Львів, вул.К.Левицького, 67) про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання особи такою, що втратила право користування майном - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 18 листопада 2019 року.

Суддя: Шеремета Г. І.