Справа №478/2041/18 пров. №2-о/478/2/2019
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

08 січня 2019 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи Назарова С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Казанківський районний сектор УДМС України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

В с т а н о в и в:

03.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Заяву мотивовано тим, що, він, ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Ноябрськ Пурівського району Тюменської області РРФСР. В 1987 році разом з родиною переїхав на постійне місце проживання в АДРЕСА_1, де проживав та навчався в місцевій школі. У 2001 році переїхав до смт. Казанка Миколаївської області, де проживає і на даний час. В вересні 2018 року для отримання паспорта громадянина України він звернувся до Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області, де була проведена процедура встановлення особи, якою його особу було встановлено, але не встановлено його належність до громадянства України, у зв'язку з чим йому було відмовлено у видачі паспорта та рекомендовано звернутися до суду для підтвердження факту постійного проживання на території України.

Посилаючись на викладене, заявник просив суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та пояснив, що на момент проголошення незалежності України, тобто станом на 24 серпня 1991 року, постійно проживав на території України, а саме з 1987 року по 1994 рік в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, де навчався в місцевій школі. У 2001 році переїхав до смт. Казанка Миколаївської області, де проживає і на даний час. Зазначив, що іншого способу встановити факт його постійного проживання на території України, крім як в судовому порядку не існує, тому просив задовольнити заявлені вимоги.

Представник заінтересованої особи Казанківського районного сектору УДМС України в Миколаївській області Назаров С.А., який діє на підставі довіреності від 03.01.2019 року, у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував, просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Вислухав доводи заявника, думку представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року у місті Ноябрськ Пурівського району Тюменської РРФСР, про що в книзі реєстрації актів про народження 01 липня 1981 року зроблено запис за №95, його батьками є : батько ОСОБА_3, національність українець та мати ОСОБА_4, національність молдованка, що підтверджується свідоцтвом про народження (копія) серії НОМЕР_1 виданим Ноябрською сільською радою Пурівського району Тюменської області від 01 липня 1981 року (а.с.5).

З повідомлення Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області №687-02-11 від 26.10.2018 року вбачається, що громадянин ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно погосподарської книги проживав в АДРЕСА_1, з 01.01.1991 року по 01.01.1995 року (а.с.7).

Згідно витягу з погосподарської книги Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за період з 01.01.1991 року по 01.01.1992 року вбачається, що станом на 01.01.1991 рік по 01.01.1995 рік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживав по АДРЕСА_1 та був учнем Дорошівської СШ (а.с.7).

З довідки Дорошівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Вознесенської районної ради Миколаївської області за №138 від 09.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно з 1987 року по 1994 рік навчався у Дорошівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів (а.с.24).

Відповідно до довідки виданої виконкомом Казанківської селищної ради за вих. №6487/03-15/01 від 03.12.2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає по АДРЕСА_2 (а.с.12).

Заявник ОСОБА_1 звертався до Казанківського районного сектору УДМС України в Миколаївській області, із заявою щодо оформлення паспорта, але за результатами перевірок встановило його особу, та не встановило його належності до громадянства будь-якої держави (а.с.9). Казанківським районним сектором УДМС України в Миколаївській області листом за вих. №2510 від 27.09.2018 року ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду, для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.10).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Згідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 18 січня 2001 року) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з, - 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року.

Відповідно до абз. 6 п.п. «в» п.10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 та відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (або одним із них) або законним представником, подає один із таких документів: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно п.п. а, б п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту, які проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Отже, реалізація права на набуття заявником ОСОБА_1 громадянства України залежить від встановлення судом факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року у неповнолітньому віці, який має для нього юридичне значення та в подальшому дасть змогу отримати паспорт громадянина України.

Враховуючи викладене, беручи до уваги відсутність заперечень з боку заінтересованої особи щодо встановлення факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року, суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимог про встановлення факту постійного проживання на території України, оскільки докази, що безпосередньо досліджені у судовому засіданні підтверджують той факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у неповнолітньому віці постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст.ст.13, 259, 263-265, 268, 319 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Казанківський районний сектор УДМС України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України, - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Ноябрськ Пурівського району Тюменської РРФСР, у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 09.01.2019 року.

Суддя