ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8076/19 Справа № 171/2147/18 Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , Зеленодольська міська рада, комунальне підприємство «Зеленодольський міський водоканал», ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2019 року, яке ухвалене суддею Демиденко Ю.Ю. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне рішення складено 24 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Зеленодольської міської ради, Комунального підприємства "Зеленодольськй міський водоканал", ОСОБА_3 про визнання приватизації квартири недійсною.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він, разом зі своїми батьками, весь час проживав в АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , та на його майно відкрилася спадщина, до складу якої входить Ѕ частка квартири, що розташована в АДРЕСА_1 .

14.02.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом йому повідомлено, що спірна квартира зареєстрована в порядку приватизації за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Звернувшись до КП «Зеленодольський міський водоканал», він дізнався, що існує свідоцтво про реєстрацію квартири в порядку приватизації, яке було видано комунальним підприємством «Зеленодольське міське житло» 09.09.2008 року.

Позивач зауважує на тому, що на момент приватизації квартири він був прописаний у спірній квартирі та проживав в ній, але про приватизацію його ніхто не повідомив.

Про порушення права позивач дізнався 24.02.2018 року.

Позивач вважає, що рішенням органу приватизації йому незаконно відмовлено у передачі у приватну власність частки спірної квартири.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження та свідоцтво № 09.99-112-21042 від 09.09.2008 року, видане КП «Зеленодольське міське житло», як органом приватизації, про передачу в порядку приватизації ОСОБА_2 та ОСОБА_5 квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права приватної власності на житло від 22.12.2008 року.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що відповідач по справі ОСОБА_2 визнала позовні вимоги, тому вказаний факт, відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, звільняє позивача від доказування, та спростовує той факт, що він підписував заяву про передачу належної йому частики спірної квартири відповідачу ОСОБА_2 .

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_3 на момент приватизації спірної квартири не була в ній зареєстрована, не жила в ній, відповідно не мала своєї частики в спірній квартирі, та не мала права її приватизації.

Також позивач зауважує, що приватизація, яка відбулась в рівних частках є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки відповідач ОСОБА_2 , з урахуванням заяви позивача, мала право на приватизацію 2/3 часток спірної квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу комунальне підприємство «Зеленодольський міський водоканал» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_2 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 19.07.2007 року по 23.09.2008 року був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.8 оборот).

20.08.2008 року до керівника органу приватизації Гвоздьова А.Г. звернулася ОСОБА_2 , що проживає по АДРЕСА_1 , із заявою про передачу у приватну власність квартири, яку вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно вказаної заяви, основним власником квартири АДРЕСА_1 визначено ОСОБА_2 , заява підписана наймачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Підписи наймача та члена сім`ї посвідчено керівником Гвоздьовим А.Г (а.с.137).

Крім того, відповідно до заяви від позивача ОСОБА_1 до КП «ЗГЖ», ОСОБА_1 надає згоду на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить його матері ОСОБА_2 , при цьому ОСОБА_1 не претендує на оформлення частини житлової площі і право власності на квартиру передає матері ОСОБА_2 . Підпис ОСОБА_1 посвідчено Гвоздьовим А.Г. (а.с.139)

Згідно розпорядження органу приватизації № 112 від 09.09.2008 року, прийнятого на підставі заяви наймача квартири ОСОБА_2 про приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вказана заява задоволена та прийнято рішення про передачу вказаної квартири у приватну спільну часткову власність та видачу «Свідоцтва на право власності на житло».

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого КП «Зеленодольське міське житло» 09.09.2008 року на підставі розпорядження від 09.09.2008 року № 112, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 - 31,98 кв.м - Ѕ частка, та члену сім`ї ОСОБА_5 - 31,98 кв.м - Ѕ частка.

Власник Ѕ частки спірної квартири ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії спадкової справи № 06/2018 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 вбачається, що спадкоємицею майна ОСОБА_5 , на підставі заповіту померлого від 16.11.2015 року, є ОСОБА_3 , яка 13.01.2018 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також зі вказаної спадкової справи встановлено, що 14.02.2018 року із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 .

Пред`являючи позов про визнання незаконним та скасування розпорядження та свідоцтва № 09.99-112-21042 від 09.09.2008 року, яке видане КП «Зеленодольське міське житло», як органом приватизації, про передачу в порядку приватизації ОСОБА_2 та ОСОБА_5 квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , та скасування державної реєстрації права приватної власності на житло від 22.12.2008 року, позивач посилався на те, що на момент приватизації квартири він був прописаний та проживав у спірній квартирі, але про приватизацію його ніхто не повідомив, заяви про передачу його частки у спірній квартирі у власність відповідача ОСОБА_2 він не писав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не звертався до органу приватизації із заявою про надання згоди на приватизацію квартири його матір`ю ОСОБА_2 та що вказана заява написана та підписана не ним, а відповідачем ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожного на повагу до житла.

Відповідно статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 Житлового кодексу України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

За приписами норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання, регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках), або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації.

Пунктом 18 Положення передбачено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

За змістом пункту 4 Положення, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється у приватну власність (спільну сумісну, спільну часткову) за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах, кімнатах у комунальній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається житло.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.08.2008 року до органу приватизації звернулася ОСОБА_2 , що проживає по АДРЕСА_1 , із заявою про передачу у приватну власність квартири, яку вона займає разом з членами сім`ї на умовах найму на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказана заява підписана наймачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Підписи наймача та члена сім`ї посвідчено керівником Гвоздьовим А.Г.

Відповідно до заяви від позивача ОСОБА_1 до КП «ЗГЖ», ОСОБА_1 надав згоду на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить його матері ОСОБА_2 , при цьому ОСОБА_1 не претендує на оформлення частини житлової площі і право власності на квартиру передає матері ОСОБА_2 . Підпис ОСОБА_1 посвідчено Гвоздьовим А.Г .

Наведене вище свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 був обізнаний про здійснення приватизації квартири АДРЕСА_1 , але не виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру, оскільки, із заявою про приватизацію квартири до органу приватизації звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , а позивач звернувся до вказаного органу із заявою про надання згоди на приватизацію квартири його матір`ю ОСОБА_2 .

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідач по справі ОСОБА_2 визнала позовні вимоги, тому цей факт, відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, звільняє позивача від доказування, та спростовує той факт, що він підписував заяву про передачу належної йому частики спірної квартири відповідачу ОСОБА_2 , оскільки, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не звертався до органу приватизації із заявою про надання згоди на приватизацію квартири його матір`ю ОСОБА_2 , не доведено того, що вказана заява написана та підписана не позивачем, а відповідачем ОСОБА_2 , позивачем по справі не було заявлено про призначення почеркознавчої експертизи з метою встановлення обставини ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 було написано та підписану заяву від імені ОСОБА_1 .

При цьому визнання позову відповідачем ОСОБА_2 не є належною правовою підставою для задоволення позову про визнання приватизації квартири недійсною, оскільки, протягом тривалого часу, в період з моменту приватизації спірної квартири 09.09.2008 року, по момент смерті ОСОБА_5 - 18.08.2017 року, який заповів належне йому майно, а саме Ѕ частку спірної квартири, ОСОБА_3 , позивач по справі не порушував питання щодо законності приватизації спірної квартири, таке питання постало тільки при прийнятті спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Крім того, визнання позову одним з відповідачів не є підставою для його задоволення, оскільки, відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В даному випадку, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність сумнівів щодо достовірності обставин, які визнає відповідач ОСОБА_2 .

Посилання відповідача ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції на те, що вона не повідомила позивача про наявність заяви, яку вона написала від імені позивача та відповідно до якої ОСОБА_1 надав згоду на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить його матері ОСОБА_2 , при цьому ОСОБА_1 не претендує на оформлення частини житлової площі і право власності на квартиру передає матері ОСОБА_2 , оскільки боялась свого чоловіка ОСОБА_8 . колегія суддів не приймає до уваги та ставиться до них критично, оскільки, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановлено, що 25.01.2013 року шлюб між відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , було розірвано, однак, з моменту розірвання шлюбу та до моменту смерті ОСОБА_8 , відповідач ОСОБА_5 не повідомила позивача про існування вказаної заяви.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_3 на момент приватизації спірної квартири не була в ній зареєстрована, не жила в ній, відповідно не мала своєї частики в спірній квартирі, та не мала права її приватизації, не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідач ОСОБА_3 не приймала участі в приватизації спірної квартири, а є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8 .

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що приватизація, яка відбулась в рівних частках є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки відповідач ОСОБА_2 , з урахуванням заяви позивача, мала право на приватизацію 2/3 часток спірної квартири, оскільки відповідач ОСОБА_2 , подаючи 20.08.2008 року заяву про передачу у приватну власність спірної квартири, не визначила розподіл часток власності між членами сім`ї, отже не скористалась свої правом на приватизацію 2/3 часток спірної квартири, та зазначені доводи не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: