КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7690/19 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О., Приходька К.П.

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський парк культури та відпочинку» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський парк культури та відпочинку» до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту,

У С Т А Н О В И В:

у вересні 2018 року ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у власності позивача перебуває нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29.12.2009 року, укладеного між ТОВ «Плато» і позивачем.

Дана будівля знаходиться на земельній ділянці площею 0,1209 га, яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що представники власника земельної ділянки неодноразово намагалися за допомогою техніки і вантажних автомобілів вивезти з їхньої території конструктивні елементи нежитлової будівлі позивача, перешкоджають в доступі, ремонті і експлуатації цієї нежитлової будівлі, позивач просив суд встановити на користь ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» безстроковий земельний сервітут для забезпечення можливості здійснювати обслуговування та експлуатацію нежитлової будівлі площею 28,0 кв. м., прохід, проїзд автомобільним транспортом, прокладання та експлуатацію інженерних комунікаційна мереж (державних, комунальних та приватних ліній електропередачі, зв`язку, водопостачання та водовідведення, інших лінійних комунікацій), встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту та реконструкції нежитлової будівлі, що належить сервітуарію - ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» на праві власності та знаходиться на земельній ділянці власника згідно з висновком експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №21950/15-41 від 16.03.2016 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (Земельна ділянка площею 0,0133 гарозташована за адресою: АДРЕСА_2 та є складовою земельної ділянки Власника з кадастровим номером :04:019: 0191 ); встановити плату за безстроковий земельний сервітут в розмірі 100 відсотків від земельного податку за частину земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту, з оплатою до 01 серпня, щорічно.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач - ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального законодавства, при проведенні підготовчого судового засідання не здійснив усіх передбачених ст. 197 ЦПК України дій, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи, безпідставно відмовив представникам позивача у його відкладенні, не надав достатньо часу для ознайомлення із відзивом на позов та подання заяви про уточнення позову та клопотань про приєднання доказів. Крім того, в порушення вимог ст. ст. 189, 265 ЦПК України, суд першої інстанції не розглянув та не прийняв відповідного рішення за заявою відповідача про визнання доказу неналежним, а також не зазначив про це в описовій частині рішення суду. Вважає, що суд безпідставно відмовив представникам позивача у задоволенні клопотань про витребування доказів, призначення по справі земельно-технічної експертизи та огляду речового доказу, а висновки суду щодо обґрунтування мотивів такої відмови суперечать обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Допущені судом першої інстанції грубі порушення вимог процесуального законодавства призвели до ухвалення помилкового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю. При цьому, суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, на які посилався позивач в обґрунтування позову, та не зазначив мотиви такого незастосування, не дав належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи.

08 травня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому остання просить відмовити у задоволенні апеляційної та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку», як власник нежитлової будівлі, позбавлений можливості проходу та проїзду до будівлі іншим шляхом без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, не доведено необхідності встановлення для нього безстрокового земельного сервітуту, не наведено обґрунтованих доводів, у зв`язку з чим повинен бути встановлений саме безстроковий сервітут, не надано суду чітких умов використання земельної ділянки, не надано план будівельних робіт з конкретним строком їх виконання, тоді як вирішення цих питань є обов`язковим при розгляді даного спору.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 . ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, підтримав доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу. Підтримав раніше подане до канцелярії апеляційного суду клопотання про застосування до представника позивача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, а також постановлення окремої ухвали щодо зловживання представником позивача своїми процесуальними правами шляхом подання клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи та направлення її до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області.

Представник позивача ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений.

У відповідності до положень частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано безспірних доказів в обґрунтування позовних вимог щодо необхідності встановлення безстрокового земельного сервітуту.

З указаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником нежитлової будівлі, літ «А-1», що розташована по АДРЕСА_1 (площею 28,0 кв.м.). Наведене підтверджено договором купівлі-продажу та Витягом про реєстрацію права власності (а.с.15-18).

Встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1209 га з кадастровим номером :04:019:0191, відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер 3-1926, посвідченого 22 червня 2018 року Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області, державним нотаріусом Приймак А. П.

28 липня 2018 року позивачем направлено на адресу відповідача лист з пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту та підписані позивачем проекти договору про встановлення земельного сервітуту. Проектом договору передбачено, що для обслуговування (проведення ремонту та експлуатації нежитлової будівлі площею 28, 0 кв. м.), тобто для користуваннянежитловою будівлею позивач отримує право користування земельною ділянкою площею 0,0133 га, яка є складовою земельної ділянки власника з кадастровим номером :04:019:0191.(а.с.10-14).

Відповідач відмовився від пропозиції укласти договір про встановлення земельного сервітуту.

Також, встановленим є те, що позивач має перешкоди в користуванні його власністю, зокрема, відповідач не визнає право позивача на відновлення, ремонт та експлуатацію нежитлової будівлі на земельній ділянці з кадастровим номером :04:019:0191.

Сервітутні відносини регулюються нормами статей 401 - 406 Цивільного кодексу України і статей 98 - 102 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до статті 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Перелік видів права земельного сервітуту, який не є вичерпним, наведено у статті 99 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» обґрунтовував заявлені вимоги тим, що між сторонами по справі не врегульовані питання щодо користування земельною ділянкою відповідача, на якій розташована належна позивачу на праві власності нежитлова будівля площею 28,0 кв.м., а також неможливістю встановлення такого порядку користування у позасудовий спосіб.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до доказів визначені у ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на Висновок експерта від 16.03.2016 р. за № 21950/15-41.

Так, встановлено, що за ухвалою Господарського суду Київської області від 27.10.2015 року про призначення судової земельно-технічної експертизи по господарській справі №911/4443/15 були вирішені експертами питання належності земельної ділянки на якій знаходиться будівля позивача, розташування нежитлової будівлі позивача, площа, форма, межі на місцевості земельної ділянки під нежитловою будівлею позивача. Експертом було зазначено, що з урахуванням площі нежитлової будівлі позивача по АДРЕСА_1 літ. «А» та з урахуванням принципу забезпечення раціонального використання мінімальної земельної ділянки для обслуговування цієї нежитлової будівлі доцільно визначити 0,0133 га.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку поданому позивачем доказу, вірно зазначив, що на вирішення представленої позивачем земельно-технічної експертизи не було поставлено питання щодо встановлення земельного сервітуту, або ж з`ясування можливих варіантів цього сервітуту, експертом лише було визначено площу, необхідну для обслуговування нерухомості позивача. Крім того, суду не було надано повного тексту Висновку зазначеної судової земельно-технічної експертизи, на який посилається позивач.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого відхилення судом першої інстанції заявленого позивачем клопотання про призначення по справі судової земельно-технічної експертизи.

З урахуванням положень частини 3 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд, з метою забезпечення повноти та всебічності дослідження доказів по справі, та враховуючи, що така обставина є доводом апеляційної скарги, дійшов висновку про задоволення заявленого позивачем клопотання, у зв`язку з чим ухвалою Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

- на якій земельній ділянці (кадастровий номер, площа, конфігурація, межі, цільове призначення) розташована нежитлова будівля, що належить ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2009 року, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.01.2010 року?

- визначити можливі варіанти земельного сервітуту для забезпечення можливості здійснювати обслуговування та експлуатацію нежитлової будівлі площею 28,0 кв.м., прохід, проїзд автомобільним транспортом, прокладання та експлуатацію інженерних комунікацій та мереж (державних, комунальних та приватних ліній електропередачі, зв`язку, водопостачання та водовідведення, інших лінійних комунікацій), встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту та реконструкції нежитлової будівлі, що належить сервітуарію - ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку» та знаходиться на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 .?

Оплату проведення експертизи покладено на позивача.

08 серпня 2019 року директором КНДІСЕ Рувіним О.Г. на адресу Київського апеляційного суду направлено листа щодо забезпечення виконання попередньої оплати експертизи в порядку, передбаченому чинним законодавством, яка згідно ухвали покладена на ТОВ «Білоцерківскьий парк культури та відпочинку», до якого додано клопотання експерта Баранова Ю.Л . про погодження залучення до проведення експертизи інженерів-геодезистів, забезпечення прибуття експерта та залучених інженерів-геодезистів на місцевість для обстеження об`єктів дослідження, надання дозволу на використання інформаційних загальнодоступних ресурсів. (т. 2 а.с. 153-154)

Копію клопотання разом з рахунком для проведення оплати за експертизу 16.08.2019 року направлено судом на адресу ТОВ «Білоцерківський парк культури та відпочинку».

Однак, зазначене поштове відправлення повернулось до Київського апеляційного суду без вручення адресату з відміткою «за терміном зберігання». (т. 2 а.с. 158-159)

24 жовтня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло Повідомлення про неможливість надання висновку земельно-технічної експертизи №21516/19-41 від 09.10.2019 року, у зв`язку з незадоволенням клопотання експерта від 08.08.2019 року №21516/19-41.

Відповідно до вимог статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів, або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Наведене дає підстави для висновку, що позивач ухилився від проведення експертизи, про призначення якої просив суд у поданій ним апеляційній скарзі.

Таким чином, належних доказів на підтвердження заявлених вимог, позивачем надано суду не було.

Вирішуючи спір, суди першої інстанції, правильно виходив із того, що позивачем не доведено безальтернативності захисту свого права власника нежитлового приміщення, аніж встановлення безстрокового земельного сервітуту, проти якого заперечував відповідач, а тому дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Крім того, апеляційний суд відмовляє у задоволенні заявленого представником відповідача клопотання про постановлення окремої ухвали та застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу до представника позивача, оскільки не знаходить для цього передбачених процесуальним законодавством підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В ИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський парк культури та відпочинку» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.О. Журба

К.П. Приходько