Справа № 226/3027/18
Провадження № 2/226/54/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Орлової О.В.,

представника відповідача Хацевич О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Мирнограді справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про відшкодування державою матеріальної шкоди, завданої актом, який визнано неконституційним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про відшкодування державою матеріальної шкоди, завданої актом, який визнано неконституційним.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що до 23 листопада 2015 року він працював суддею Апеляційного суду Донецької області. Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року він був звільнений з посади судді з посади судді Апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку та 23.11.2015 року був відрахований зі штату суддів Апеляційного суду Донецької області у зв`язку зі звільненням у відставку. На підставі положення абзаці першого підпункту 169.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області як податковий агент щомісячно утримувало з його щомісячного довічного грошового утримання податок з доходів фізичних осіб та військовий збір. За період з лютого 2015 року по лютий 2018 року включно розмір утриманого з нього податку з доходів фізичних осіб та військовий збір становить 65226,46 грн. Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення абзацу першого п.п.164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних держав, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Внаслідок здійснених відрахувань з лютого 2015 року по лютий 2018 року включно він отримував щомісячне довічне утримання у нижчому розмірі, ніж встановлено законом, та недоотримав виходячи із сукупної суми відрахувань 65226,46 грн. Просить стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду, завдану законом, який визнаний неконституційним, у розмірі 65226,46 грн.

Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заявила клопотання про закриття провадження по справі, оскільки вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Суд вважає, що клопотання позивача про закриття провадження по справі підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є суддею у відставці Апеляційного суду Донецької області (а.с.7).

Згідно довідки Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 02.11.2018 року у ОСОБА_1 за період з лютого 2015 року по серпень 2018 року відраховувалося з довічного грошового утримання судді податок з доходів фізичних осіб та військовий збір у загальній сумі 90154,66 грн. (а.с.5-6).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 07 липня 2016 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За змістом статті 19 ЦПК України як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини другої статті 19 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про судоустрій і статус суддів», який визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції України і законів України, охорони прав і свобод громадян.

Професійні судді є носіями судової влади в Україні, які здійснюють правосуддя незалежно від законодавчої та виконавчої влади. Судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов`язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.

Питання матеріального і соціально-побутового забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, регулювалося спеціальними нормами Закону.

Законом України від 27 березня 2014 року № 1666-УІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» були внесені зміни до Податкового кодексу України, в частині оподаткування, та визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: 164.2.19. інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу. Суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати (підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст.164).

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року № 1-р/2018 у справі за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Встановлено, що предметом судового розгляду у цій справі є вимога судді у відставці про стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, майнової шкоди в сумі 65226,46 грн., завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, чим позивачу завдало майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник між суддею у відставці ОСОБА_1 , Державою та Управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року по справі № 686/6775/18 (провадження № 61-42631сво18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18), які також стосуються стягнення збитків з держави на користь судді у відставці у зв`язку із прийняттям неконституційного акту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд з огляду на вищевикладене вважає за необхідне закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про відшкодування державою матеріальної шкоди, завданої актом, який визнано неконституційним, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.255, 352-354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про відшкодування державою матеріальної шкоди, завданої актом, який визнано неконституційним, закрити.

Повідомити ОСОБА_1 про те, що справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 22.11.2019 року.

Суддя О.А. Рибкін