Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа №757/32235/17-ц

провадження №61-44209св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби зайнятості (Центрального апарату) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року у складі судді Матійчук Г. О. та постанову Апеляційного суду

м. Києва від 18 липня 2018 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А.,

Волошиної В. М., Панченка М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна служба зайнятості (Центральний апарат),

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Державної служби зайнятості (Центрального апарату)(далі - ДСЗ (ЦА)) з позовом, у якому просила скасувати наказ ДСЗ (ЦА)) від 10 травня 2017 року про звільнення позивача у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 статі 36 КЗпП України з 10 травня

2017 року; поновити на посаді заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису з 10 травня 2017 року й стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов`язати відповідача виплатити позивачу усі належні при звільненні суми, виходячи з посадового окладу, розміром

8 500 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що з 17 листопада 2003 року

ОСОБА_1 працювала на посаді заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення ДСЗ (ЦА). Наказом від 10 травня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.

3. Позивач вважає, що її звільнення проведено з порушенням норм закону. Так, наказом ДСЗ (ЦА) від 06 березня 2017 року введено в дію нову структуру та штатний розпис ДСЗ (ЦА). Пунктом 2 вказаного наказу всіх працівників, в тому числі і ОСОБА_1 , попереджено про зміни в організації праці, при цьому позивача попередили про зміну істотних умов праці на четвертий день після введення у дію штатного розпису, оскільки вона перебувала у відрядженні, після чого запропоновано посаду провідного фахівця з аналізу ринку праці відділу статистики та аналізу Управління прогнозування, бюджетування та статистики ДСЗ (ЦА), від якої вона змушена була відмовитися, оскільки вказана посада не відповідала рівню її кваліфікації та продуктивності праці. Згодом позивачу було запропоновано посаду заступника начальника у цьому ж Управлінні, однак ця вакансія є тимчасовою, а тому позивач від неї відмовилася.

4. Зазначала, що за наслідками змін істотних умов праці після реорганізації, з урахуванням положень статті 42 КЗпП України, саме їй адміністрація повинна була запропонувати посаду заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису, а не іншій особі - ОСОБА_2 , яка має нижчу від неї, позивача, кваліфікацію та продуктивність праці.

5. Високий рівень кваліфікації і продуктивності праці позивача підтверджується значним наявним досвідом роботи, починаючи з 1993 року, у тому числі на керівних посадах та застосованих до неї заохочень, у тому числі, і на рівні Кабінету Міністрів України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року у задоволені позову відмовлено.

7. Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю правових підстав для скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , поновлення позивача на посаді, оскільки звільнення позивача з посади відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме позивача було своєчасно попереджено про зміни в організації праці та зміну істотних умов праці, їй було запропоновано інші посади, від яких вона відмовилася.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

8. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року залишено без змін.

9. Постанова апеляційного суду мотивована тим, щосуд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну оцінку. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року, ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір, суди не врахували, що введення в дію нового штатного розпису відбулось раніше, а саме з 06 березня 2017 року, ще до попередження позивача про скорочення її посади - 09 березня 2017 року. Тобто, на підприємстві діяло два штатних розписи, що не передбачено законом.

12. Касаційна скарга також містить посилання на те, що звільнення позивача на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України є незаконним, оскільки посада, яку обіймала позивач було скорочено внаслідок змін в організації виробництва і праці, що передбачено пунктом 1 статті 40КЗпП України.

13. Заявник також указує на те, що до 10 травня 2017 року заробітна плата їй нараховувалась з посадовим окладом, передбаченим нечинним наказом Мінсоцполітики №1043, який вже не діяв з 31 березня 2017 року, при тому що був зобов`язаний видати наказ про встановлення посадового окладу позивачу у розмірі, передбаченому чинним наказом Мінсоцполітики № 447 для заступника начальника управління (в межах посади, яку обіймав позивач).

Доводи інших учасників справи

14. У відзиві на касаційну скаргу ДСЗ (ЦА) заперечує проти доводів касаційної скарги позивача та просить залишити без змін ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15. Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

16. Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17. З 17 листопада 2003 року ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ДСЗ (ЦА) - працювала на посаді заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису.

18. Згідно наказу ДСЗ (ЦА) від 06 березня 2017 року № 18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату)

з 06 березня 2017 року введено в дію нову структуру та штатний розпис ДСЗ (ЦА). У пункті 2 вказаного наказу вказано, що всіх працівників, в тому числі і позивача, попереджено про зміни в організації праці.

19. У зв`язку з затвердженням 06 березня 2017 року структури та штатного розпису ДСЗ (ЦА) посаду заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення було виведено (скорочено).

20. Одночасно з попередженням про можливе наступне вивільнення позивачу була запропонована посада провідного фахівця з аналізу ринку праці відділу статистики та аналізу Управління прогнозування, бюджетування та статистики ДСЗ (ЦА).

21. 10 травня 2017 року ОСОБА_1 була запропонована посада заступника начальника відділу формування бюджету Управління прогнозування, бюджетування та статистики ДСЗ (ЦА) (на період відпустки по вагітності та пологах основного працівника ОСОБА_4 ).

22. Крім того, ОСОБА_1 була попереджена, що у разі відмови від запропонованої посади у зв`язку із зміною істотних умов праці її буде звільнено за пунктом 6 статті 36 КЗпП після закінчення двох місяців з моменту попередження.

23. Наказом від 10 травня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення у зв`язку відмовою від запропонованої посади у зв`язку із зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

24. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

25. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

26. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

27. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

28. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

29. Звертаючись до суду, ОСОБА_1 посилалася на незаконність її звільнення з підстав пункту 6 частини першої статі 36 КЗпП України, мотивуючи тим, що за наслідками змін істотних умов праці після реорганізації, з урахуванням положень статті 42 КЗпП України, саме їй адміністрація повинна була запропонувати посаду заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису, а не іншій особі - ОСОБА_2 , яка має нижчу від неї, позивача, кваліфікацію та продуктивність праці.

30. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

31. Частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

32. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

33. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року в справі № 6-2748цс15.

34. Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів.

35. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що зміни істотних умов праці та зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників у трудових відносинах з працівником мають різні правові наслідки та не можуть ототожнюватися.

36. У таких спорах необхідно з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

37. Погоджуючись з рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, апеляційний у повній мірі не перевірив доводи позивача, що будь-які зміни істотних умов праці у відповідача не відбулися, фактично була скорочена посада заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису, та не з`ясували, чи були підстави для звільнення за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, з огляду на скорочення посади позивача.

38. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 752/10142/17.

39. Крім того, зі змісту наявної у справі трудової книжки позивача вбачається, що їй присвоювались ранги державного службовця.

40. Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

41. Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

42. Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуванням, виплатою, утриманням, компенсацією, перерахунком заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

43. Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

44. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

45. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 вказаного Закону посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

46. Відповідно до Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 грудня 2016 року

№ 1543, Служба є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України.

47. Служба складається, зокрема, з Центрального апарату Служби, Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості, міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості.

48. Центральний апарат Служби, регіональні та базові центри зайнятості є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, кутові штампи та печатки із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та кодом за ЄДРПОУ, інші печатки та штампи (за наявності).

49. Центральний апарат Служби є головною державною установою у централізованій системі державних установ Служби.

50. Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, то правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

51. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Центральним апаратом Державної служби зайнятості та їй присвоювались ранги державного службовця, апеляційний суд, при новому розгляді, має перевірити, чи не була позивач уповноваженою особою на виконання функцій держави в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції та є юридичною особою публічного права та, чи не стосується такий спір проходження позивачем публічної служби.

52. Від встановлення конкретних обставин справи залежить правильність вирішення спору.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

53. У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

54. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

55. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, оскаржена постанова суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2018 року скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська