КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Петришин Н. М.
Єдиний унікальний номер справи № 361/1028/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна (виділ частки будинку, земельної ділянки в натурі).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2018 року до суду звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначали, що 24 січня 2006 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори позивачам і відповідачу були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, кожному на 1/3 частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 04 листопада 2014 року , ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 свою успадковану частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями. Відтак власниками будинку є ОСОБА_1 - 2/3 частини будинку, ОСОБА_3 - 1/3 частина будинку .На даний час у будинку проживають ОСОБА_1 зі своєю сім`єю та ОСОБА_3 з сім`єю. Однак нормальне та повноцінне користування будинком є неможливим через часті конфлікти зі сторони відповідача. Так, на момент подачі позову, у частині будинку, в якій проживає ОСОБА_1 відсутнє електропостачання та газопостачання. Причиною такої ситуації є неправомірні дії зі сторони відповідача. Враховуючи складні та напружені відносини між ОСОБА_1 та відповідачем щодо спірного майна і неможливість мирно дійти згоди щодо користування житловим будинком, позивач ОСОБА_1 вважає за необхідне здійснити поділ житлового будинку (виділу своєї частки в натурі).

Крім того, сторони є власниками по 1/3 частці кожний земельної ділянки загальною площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:008:0011, на підставі на свідоцтва про право спадщину за заповітом від 24 січня 2006 року.

Броварським райвідділом земельних ресурсів 23 травня 2008 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 182794 на ім`я ОСОБА_3 .

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 мав намір подарувати ОСОБА_1 свою 1/3 частку у вказаній земельній ділянці, але не зміг цього зробити, так як відповідач забрав оригінал державного акту. Проте, позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідно до положень ст. 120 ЗК України та ч.1 ст. 377 ЦК України, він є власником 2/3 часток вищевказаної земельної ділянки, яку також необхідно розділити між ним та відповідачем (1/3 частка).

Відповідно до свідоцтва про право спадщину за заповітом від 24 січня 2006 року сторони є власниками по1/3 частці земельної ділянки загальною площею 0,1449 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 221286000:05:003: 0005 ; по 1/3 частці земельної ділянки загальною площею 0.1199 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 221286001:01:008:0012.

Броварським райвідділом земельних ресурсів 23 травня 2008 року виданий державний акт на право власності на зазначені земельні ділянки серії ЯГ' № 182795 на ім`я ОСОБА_3

Позивачі планують спільний обробіток своєї землі для ведення особистого селянського господарства, тому вважають за доцільне вимагати виділення у спільну часткову власність земельних ділянок, що становить 2/3 частки від земельних ділянок з кадастровими номерами :01:008:0012 та 121286000:05:003:0005.

У зв`язку із вищезазначеним, з урахуванням уточнень до позову від 13 квітня 2018 року ( т.1 а.с. 152) позивачі просять :

- виділити ОСОБА_1 в натурі його частку (2/3) у спільній частковій власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на домоволодіння (відповідно до Варіанту № 1 розподілу майна, наведеному у Додатку № 2 до Висновку експерта № 17159 за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 15 грудня 2017 року ) , яка включає наступні споруди та приміщення -

1-3( 16.60 кв.м) , 1-4 ( 13.70 кв.м.) , 1-5 ( 8.80 кв.м.) , 1-7 ( 17.00 кв.м.) 1-6 ( 5.40 кв.м.) вбиральня 1, сарай Б , погріб В ,колодязь К, огорожа N( 1/2 частина ) ;

- виділити ОСОБА_3 в натурі його 1/3 частку у спільній частковій власності на зазначений будинок з відповідними надвірними будівлями , визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на домоволодіння (відповідно до Варіанту № 1 розподілу майна, наведеному у Додатку № 2 до Висновку експерта № 17159 за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 15 грудня 2017 року ), яка включає наступні споруди і приміщення -

1-1 (7,3 кв.м.) ,1-І ( 7.9 кв.м.) 1-2 ( 17.60 кв.м) , огорожа N( 1/2 частина);

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію у зв`язку із відступом від розміру ідеальних частко на будинок у розмірі 6 815 грн ;

- виділити ОСОБА_1 в натурі його частку (2/3) у спільній частковій власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, наданої для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :01:008:0011 і визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1660,7 кв.м., що має форму багатокутника Б-В-Д-Ж-З-К-Л-М-Р-П-Ю-Я-Б відповідно до варіанту № 1 розподілу майна, наведеному у Додатку № 3 до Висновку експерта № 17159 за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 15 грудня 2017 року .

- виділити ОСОБА_3 1/3 частку у спільній частковій власності на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, наданої для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :01:008:0011 і визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 827,3 кв.м. , що має форму багатокутника А-Р-П-Н-М-Л-И-Л-М-Н-П-Ю-Я-Б( відповідно до варіанту № 1 розподілу майна, наведеному у Додатку № 3 до Висновку експерта № 17159 за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 15 грудня 2017 року ), прокласти межі розподілу ,

- у загальне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передати земельну ділянку площею 12 м.кв., що має форму багатокутника В-Г -Е -З-Ж-Д-В (відповідно до Варіанту № 1 наведеному в додатку№3 до висновку експерта);

- припинити право спільній частковій власності на спірний житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, та земельну ділянку загальною площею 0,25 га, надану для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку за кадастровим номером :01:008: 0011 .

- вважати виділені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приміщення (частки) у житловому будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , єдиним цілим, з подальшим виготовленням на кожну частку окремого технічного паспорту та присвоєнням окремої поштової адреси,

- виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в натурі їхню частку (2/3) у спільній частковій власності на земельну ділянку загальною площею 0,1199 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:008:0012 (відповідно до Варіанту № 2 розподілу майна, наведеному у Додатку № 4 до Висновку експерта № 17159),

- визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право спільної часткової власності в рівних частках на земельну ділянку площею 399,6 кв.м., що має форму багатокутника Т -Х -Ф-Ш-С-Т та на земельну ділянку площею 399,7 кв.м. (Я-Ч-Щ-Ю-Я ) ( відповідно до варіанту №2 додатку №4 висновку експерта)

- виділити ОСОБА_3 в натурі 1/3 частку у спільній частковій власності на земельну ділянку загальною площею 0,1199 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :01:008:0012 (відповідно до Варіанту № 2 розподілу майна, наведеному у Додатку № 4 до Висновку експерта № 17159),площею 236,8 кв.м. (Х-Й-Ц-Ф-Х ) та земельну площею 162,9 кв.м. ( Р-С-Ш-Ч-Я-Р- ) та визнати за ним право власності на вказані земельні ділянки . Прокласти межі розподілу .

- виділити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в натурі їхню частку 2/3 у спільній частковій власності на земельну ділянку загальною площею 0,1449 кв.м. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :05:003:0005, та визнати за ними право спільної часткової власності в рівних частках на земельну ділянку площею 966 кв.м. ( І-В-Г-2-1) ( відповідно до варіанту №1 додатку №5 висновку експерта),

- виділити ОСОБА_3 1/3 частку у спільній частковій власності на земельну ділянку загальною площею 0,1449 кв.м. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :05:003:0005, та визнати за ним право приватної власності в рівних частках на земельну ділянку площею 483 кв.м. ( Б-І-2-А-Б) ( відповідно до варіанту №1 додатку №5 висновку експерта ) . Прокласти межі розподілу .

У відзиві на позов відповідач посилається на те, що після успадкування домоволодіння сторонами, ними проведено реконструкцію житлового будинку, внаслідок чого самочинна збудована площа будинку складає 187, 1 кв.м., а також знесені деякі приміщення будинку. Відповідач не погоджується із висновком судового експерта Лісниченка С.В. №17159, вважаючи вказаний висновок таким, що проведений із порушенням норм чинного законодавства. Крім того зазначає, що у 2015 році позивачі вже звертались до суду із позовом про поділ будинку та земельних ділянок, однак експерт не зміг надати висновок про розподіл земельних ділянок, оскільки плани земельних ділянок у державних актах не відповідають межам земельних ділянок, які перебувають у фактичному користуванні співвласників (сторін у даній справі). Після цього, позивачі порушуючи вимоги закону та без відома відповідача ,внесли зміни в кадастрову документацію щодо меж земельних ділянок та отримали витяги з кадастровим планом та описом меж, де вже змінена конфігурація земельної ділянки. На підставі внесених незаконно змін щодо земельних ділянок експерт Лісниченко С.В. надав висновок про розподіл земельних ділянок. Вважає позовні вимоги недоведеними, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено .

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року вирішено питання щодо розподілу земельної ділянки загальною площею 0,1449 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :05:003:0005 .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити його позов. В апеляційній скарзі зазначають, що суд неправильно застосував положення ст. 376 ЦК України та Інструкцію щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 . На думку позивачів ці норми не підлягали застосуванню до спірних правовідносин , та як наслідок неправильно тлумачив ст.ст. 316, 317 ЦК України . При цьому суд не врахував , що позивачі не включали до вимог щодо поділу будинку самочинних перебудов. Відмова суду у задоволенні вимог щодо поділу земельних ділянок також є необґрунтованою.

Додаткове рішення ні позивачі, ні відповідач не оскаржують, а відтак перегляду в апеляційному порядку воно не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що рішення є законним і обґрунтованим. На даний час , успадкований будинок є реконструйованим, добудовані приміщення є самочинними , і будинку який існував на час успадкування не існує, а відтак застосування норм ст. 376 ЦК України відповідає вимогам законодавства .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 21 листопада 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи,

Заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило. Судові повістки сторонам вручені відповідно до вимог п.3 ч.8 ст 128 ЦПК України.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 24 січня 2006 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори позивачам і відповідачу були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, кожному на 1/3 частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т . 1, а.с. 22-24 ).

У подальшому, 04 листопада 2014 року , ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 свою успадковану частку житлового будинку з відповідними надвірними будівлями. Відтак власниками будинку є ОСОБА_1 - 2/3 частини будинку , ОСОБА_3 - 1/3 частина будинку .На даний час у будинку проживають ОСОБА_1 зі своєю сім`єю та ОСОБА_3 з сім`єю ( т.1 ,а.с. 50-52).

У матеріалах справи знаходяться копії технічних паспортів на вищевказаний житловий будинок, які виготовлені Комунальним підприємством Київської обласної ради «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» 31 жовтня 2005 року та 25 лютого 2016 року (т.1, а.с. 53-62).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 23 травня 2008 року Броварським райвідділом земельних ресурсів на ім`я ОСОБА_3 , співвласниками земельної ділянки площею 0,2500га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:008:0011, є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/3 частці кожний ( т.1, а.с. 25, 26).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 23 травня 2008 року Броварським райвідділом земельних ресурсів на ім`я ОСОБА_3 , співвласниками земельної ділянки площею 0, 1199 га, кадастровий номер: :01:008:0012, та земельної ділянки площею 0,1449 га, кадастровий номер: :05:003:0005, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/3 частці кожний (т.1,а.с. 27, 28 ).

До Державного земельного кадастру, у 2017 році внесені зміни, які стосуються невідповідності меж площі земельної ділянки площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 221286001:01:008:0011, та зображені у Витязі з Державного земельного кадастру № НВ-017 від 19 жовтня 2017 року (т.1 а.с. 35-40).

На підтвердження доводів позовних вимог про можливість поділу житлового будинку з надвірними будівлями та земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:008:0011, :01:008:0012, :05:003:0005, між співвласниками,позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи наданий висновок експерта №17159 за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження, складений судовим експертом Лісниченко С.В. 15 грудня 2017 року (т1 , а.с. 63-92).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно застосував норми права, що регулюють дані правовідносини.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За відсутності згоди співвласників про поділ майна це питання вирішується судом.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

В абзаці 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані ( реконструйовані, переплановані ) об`єкти нерухомого майна . Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядались лише після визнанням права власності на них відповідно до закону.

У розумінні ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворені об`єкти, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим , на який власником (власниками) отримано право власності. Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктом права власності ( ч.2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст.ст.364, 376 ЦК України ( справа № 6-130цс13 від04 грудня 2013 року Верховній Суд України)

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій; прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

Висновок суду, що аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна є правильним .

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Правові висновки щодо застосування норм права з цього питання , викладені у постановах Верховного Суду України , Верховного Суду ( справа ВСУ № 6-286цс15 від 30 вересня 2015 року, справа ВС № 361/4685/17 від 06 березня 2019 року ).

Згідно із технічним паспортом на житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 , виготовленого 25 лютого 2016 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Лівобережне бюро технічної інвентаризації», площа та конфігурація житлового будинку суттєво змінилась (площа збільшилась) внаслідок самочинно збудованих приміщень, а саме: добудовано приміщення, позначені на плані під літерою А1-1 (приміщення №1-1, (1-5)-(1-9)), А3-1 (приміщення №2-4, 2-7), а3 (приміщення №2-1), А2-1 (приміщення №2-2, 2-3, 2-1), А2мн (приміщення №2-ІІ). Внаслідок такого самочинного будівництва площа будинку збільшилась із 94, 3 кв.м. до 257, 8 кв.м. Факт самочинного будівництва не заперечували і сторони у судовому засіданні, повідомивши, що позивач ОСОБА_1 здійснив прибудову до частини будинку, якою фактично користується, так і відповідач здійснив самочинну добудову будинку. Зазначені будівельні роботи виконані без оформлення документів, які дають право на виконання будівельних робіт. Крім того, в суді апеляційної інстанції, представник позивачів зазначив, що і цей технічний паспорт вже не відповідає реальній ситуації, оскільки самочинно добудовані ще і інші приміщення. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм сит. 376 ЦК України не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними .

Враховуючи встановлені обставини, слідує висновок, що спірний будинок самочинно реконструйований, тому не може бути об`єктом права власності та предметом поділу між сторонами.

Посилання позивача ОСОБА_1 як у позові, так і в апеляційній скарзі та обставину, що в даному спорі предметом поділу є лише та частина, яку вони успадкували, не спростовують висновків суду, що в даному випадку має місце самочинна реконструкція житлового будинку, внаслідок чого змінилась площа та конфігурація спірного житлового будинку.

Питання щодо його поділу може розглядатися лише після визнання права власності на нього відповідно до вимог чинного законодавства. Будь-яких належних, допустимих доказів того, що він позбавлений можливості оформити право власності на самочинні будівлі і поділити будинок, позивач ОСОБА_1 суду не надав. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги .

З урахуванням встановленого, висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , про виділ в натурі належних йому на праві спільної часткової власності 2/3 часток житлового будинку, та відповідачу 1/3 частки, є обґрунтованим та відповідає вимогам діючого законодавства .

Враховуючи, що поділ будинку є неможливим, а порядок поділу земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,1199 га експертом визначений виходячи із варіантів поділу житлового будинку з надвірними будівлями, тому висновок про відмову у задоволенні вказаних вимог позивачів про поділ вказаних земельних ділянок ,є правильним.

У ст.ст. 76-81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не надано таких доказів і до апеляційної скарги .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає рішення законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369,374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 28 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді