Ухвала

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа №583/539/19

провадження № 61-20435ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду І. В. Литвиненко розглянув касаційну скаргу Сумського національного аграрного університету на рішення Охтирського міськрайонного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського національного аграрного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від посади, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сумського національного аграрного університету (далі - СНАУ) в якому просить: поновити процесуальний строк на оскарження наказу від 18 жовтня 2018 року № 88-ВК про відсторонення її від посади викладача Охтирського коледжу СНАУ, визнати цей наказ незаконним та скасувати його, допустити її до роботи, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 543,28 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та судові витрати.

Позовнівимоги обґрунтовувала тим, що наказом № 103 ВК від 18 листопада 2013 року її переведено на посаду викладача Охтирського коледжу СНАУ. Прийшовши 18 жовтня 2018 року на роботу, начальник відділу кадрів запропонувала їй ознайомитися з документом. Цей документ позивач не підписала, оскільки погано себе почувала. Після цього був складений акт № 1 від 18 жовтня 2018 року про відмову поставити підпис на наказі від 18 жовтня 2018 року № 88-ВК про відсторонення ОСОБА_1 від роботи. Зазначає, що даний акт не відповідає дійсності та складений з численними порушеннями. З 18 жовтня по 30 жовтня 2018 року позивач перебувала на лікарняному. Вийшовши на роботу, вона надала на підтвердження своєї тимчасової непрацездатності лікарняний лист, однак його не прийняли, посилаючи на наказ про відсторонення від посади з 18 жовтня 2018 року без збереження заробітної плати. Звернувшись до Охтирської місцевої прокуратури із заявою про проведення перевірки законності дій директора Охтирського коледжу СНАУ, з Управління Держпраці у Сумській області отримала відповідь про виявлення порушень статті 46 КЗпП України в ході інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю Охтирського коледжу СНАУ. Також зазначає, що вказана в оспорюваному наказі підстава відсторонення її від посади, а саме вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, є неправдивою. Законних підстав для відсторонення її від роботи у роботодавця не було. Незаконними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях у зв`язку з незаконним відстороненням від посади, порушенні стосунків з оточуючими людьми, погіршенні стану здоров`я.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 88-ВК від 18 жовтня 2018 року про відсторонення ОСОБА_1 від посади викладача Охтирського коледжу СНАУ та допущено її до роботи.

Стягнуто зі СНАУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2018 року по 05 лютого 2019 року у сумі 23 543,28 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

Стягнуто зі СНАУ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Сумського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Сумського національного аграрного університету залишено без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2019 року залишено без змін.

12 листопада 2019 року Сумський національний аграрний університет засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Охтирського міськрайонного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року - 1 921,00 грн.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18 жовтня 2018 року по 05 лютого 2019 року у розмірі 23 543,28 грн та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, який станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн * 500 = 960 500 грн).

При цьому, заявлено вимогу немайнового характеру щодо визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи.

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

У касаційній скарзі заявник зазначає про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для Сумського НАУ.

Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не навів обґрунтованих доводів, в чому полягає фундаментальне значення розгляду зазначеної справи для формування єдиної правозастосовної практики, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про наявність підстав для відкриття касаційного провадження.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судом першої та апеляційної інстанції.

Оскільки твердження заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для Сумського НАУ, а скарга стосується питання, що має значення для формування єдиної правозастосовчої практики є необґрунтованим, а Суд не знайшов жодної з передбачених пунктом 2 частини третьої 389 ЦПК України підстав для перегляду рішення Охтирського міськрайонного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у малозначній справі № 583/539/19, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сумського національного аграрного університету на рішення Охтирського міськрайонного суду Одеської області від 15 серпня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумського національного аграрного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від посади, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслатизаявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко