судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 754/2223/15-ц (провадження № 14-568 цс 19)
Велика Палата Верхового Суду ухвалою від 07 жовтня 2019 рокуприйняла та призначила до розгляду справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ельбабаєва Баходіра Бекмурадовича, заінтересована особа - ОСОБА_2 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року.
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
1. У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із скаргою, вимоги якої були уточнені у процесі розгляду справи, на дії та рішення державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Ельбабаєва Б. Б. (далі - державний виконавець ДРВ ДВС), вимагаючи визнати їх незаконними та скасувати постанову державного виконавця ДРВ ДВС (від 21 квітня 2016 року) про відкриття виконавчого провадження № 50902616 з примусового виконання постанови державного виконавця ДРВ ДВС у виконавчому провадженні№ 50438104 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 1 020,00 грн.
2. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено: визнано неправомірними дії державного виконавця ДРВ ДВС щодо виконання зазначеного виконавчого листа і відкриття виконавчого провадження № 50902616 з примусового виконання його постанови про стягнення з ОСОБА_1 відповідного виконавчого збору у сумі 1 020,00 грн, цю постанову державного виконавця ДРВ ДВС від 12 квітня 2016 року (описка - справжня дата 21 квітня 2016 року) визнано неправомірною і скасовано, вирішено питання судових витрат.
3. Постановою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року апеляційну скаргу державного виконавця ДРВ ДВС задоволено частково: ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року скасовано, провадження у справі закрито. Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що зазначена скарга ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця ДРВ ДВС не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства.
4. У травні 2019 року ОСОБА_1 подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 , з урахуванням юрисдикції суду, яким був виданий зазначений виконавчий лист, вибрала правильний спосіб захисту порушеного права шляхом подання позовної заяви до суду загальної юрисдикції, а стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлює, що справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби належать до юрисдикції адміністративних судів.
5. 18 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду з мотивів наявності в касаційній скарзі доводів, передбачених частиною шостою статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідно до якої справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.
6. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
7. У суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 ЦПК України (частина перша статті 402 ЦПК України).
8. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
9. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
10. Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
11. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
12. Відповідно до статті 7 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року становить 1 762,00 грн.
13. Враховуючи суму виконавчого збору, стягнення якої оскаржується у цій справі, загальна ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00*100=176 200,00 грн). Отже, ця справа є малозначною у силу вимог закону.
14. ОСОБА_1 у касаційній скарзі не навела та не довела доводи щодо застосування виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
15. Згідно з пунктами 1 та 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо: касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню; суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
16. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, зокрема, у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до ЦПК України розглядаються за правилами загального позовного провадження), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: 1) Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; 2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
17. Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент звернення ОСОБА_1 з відповідною скаргою до суду першої інстанції, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому Законом. В цій правовій нормі закріплене право вибору щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, права вибору юрисдикції такого оскарження ця норма не містить і вказує цю юрисдикцію однозначно.
19. У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка набула чинності 05 жовтня 2016 року, та відповідно до якої внесені зміни в ЦПК України. Ця редакція нормативного документа підлягає застосуванню у справі відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України.
20. Отже, Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.
21. Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України питання про відкриття провадження у справах, передбачених частиною четвертою цієї статті, вирішує суддя-доповідач. Якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.
22. В ухвалі Верховного Суду про відкриття касаційного провадження від 14 червня 2019 року не зазначено чому Суд вважає, що касаційна скарга обґрунтована та висновки Судів у цій справі не відповідають висновкам Верховного Суду, зробленим за результатами касаційного перегляду подібних справ, або ж чому попередні висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані в цій справі.
23. Враховуючи те, що ця справа є малозначною справою, яка не підлягає касаційному оскарженню, а правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, що позивач у своїй касаційній скарзі не навів жодних обґрунтованих доводів щодо перегляду апеляційним судом справи в апеляційному порядку без врахування висновків, зроблених Верховним Судом у подібних спорах, касаційне провадження за цією касаційною скаргою відкрите помилково та підлягає закриттю.
24. Враховуючи наведене вище, вважаю що належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б закриття касаційного провадження за відповідною касаційною скаргою ОСОБА_1 , а не постановлення ухвали про призначення цієї справи до розгляду.
25. Разом із цим, Велика Палата Верховного Суду вирішила призначити цю справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами на 05 лютого 2020 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.
26. З тим, що Велика Палата Верховного Суду вважає за потрібне зазначати дату та місце розгляду справи у відповідній ухвалі також не можу погодитись з огляду на мотиви, викладені в окремій думці 05 вересня 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500 цс 19).
На моє переконання, не відповідає завданню Верховного Суду і не сприяє утвердженню принципу правової визначеності прийняття та призначення Великою Палатою Верховного Суду до розгляду справ, за касаційними скаргами, що не містять виключних підстав для касаційного перегляду судових рішень, які набрали законної сили і ухвалені з дотриманням висновку Великої Палати Верховного Суду.
Суддя В. В. Пророк