Справа №613/1445/18 Провадження № 2/613/76/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 січня 2019 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі :

головуючого судді Харченка С.М.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить суд: стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на її користь суму заборгованості із заробітної плати та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 24353 гривні 55 копійок. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь, суму середнього заробітку за період затримки з 17.07.2017 року по 29.10.2018 року у розмірі 83215 грн. 14 коп. та донарахувати по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2016 року вона була прийнята, згідно Наказу від 07.07.2016року №1/ОС на посаду інженера 1 категорії у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв"язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Звільнена 17.07.2017року з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку зі скороченням штату (Наказ від 10.07.2017року №9110/ДН-ос), про що зроблена відмітка у трудовій книжці. На день її звільнення нарахована, але невиплачена йому заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст.44 КЗпП України становить 24353 гривень 55 копійок. Відповідно до наданих їй розрахунків заробітної плати за березень 2017 року 4436,01 гривень та виплачено аванс за березень 2017 року в розмірі 2199,15 гривень, за квітень 2017 року нараховано 4931,75 гривень, виплат не проводилося, за травень 2017 року нараховано 3310,23 гривень, виплат не проводилося, за червень 2017 року 1165,87 гривень та за липень 2017 року нараховано 12708,84 гривень, виплат не проводилося. Даний факт підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 01.01.2017 року по 01.12.2017 року та з 01.12.2017 по 23.08.2018 року регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» м.Харкова, згідно якого останнє нарахування по заробітній платі відбулося 07.03.2017 року, заробітна плата за лютий місяць.. По теперішній час суми, що належать позивачу від підприємства не виплачені. На думку позивача, ці дії власника або уповноваженого органу є незаконними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач у судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, надала суду заяву з проханням справу призначену на 09.01.2019 року розглянути за її відсутності, уточнила, що на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки:

ПАТ Укрзалізниця (ідентифікаційний код 40075815), як нова юридична особа, утворене згідно із Загоном України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 1З квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1.669-УІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території,України Президентом України на сьогоднішній день не видавався.

Згідно до частини 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідач у відзиві зазначає, що за результатами аналізу вказаних норм слід зробити висновок, що Закон № 1669 є спеціальним законом/спірних правовідносинах.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669-УП передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» у період з 14.04.2014 до її закінчення. Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції (абз. З п. 5 ст. 11 Закону № 1669- VII). Кабінетом Міністрів України 02.12.2015 прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження перелік) населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Згідно із статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах шейх проводиться зазначена операція.

Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 також визначено районами проведення антитерористичної операції.

У звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьк, Ясинувата у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст.341 КК України.

Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обовязків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб . Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс- мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017 року.

Отже, відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м.Донецьк, місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поваленими причинами.

Також відповідач зазначив, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомим особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобовязань згідно ст.ст.47,83,115,116 КЗпП України.

Відповідач не мав обєктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних звязків та виконати свої зобовязання за трудовим договором.

Науково-Правовим висновком Торгово-промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжуються актами тероризму, є надзвичайними, передбачуваними та невідворотними обставинами, що обєктивно унеможливлюють виконання обовязків відповідачем, передбачених трудовим договором.

Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування зводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, і господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства відомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Вимога щодо наявності вини в діях роботодавця, також передбачена ч. 6 ст. 235 КЗпП..

У звязку з чим відповідач вважає, що відсутня його вина у нездійснення виплат на користь позивача, оскільки це є наслідком злочинних дії третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року , в тому числі і про наявність після 20.03.2017 року обставин непереборної сили, які унеможливлюють виконання ПАТ «Укрзалізниця» своїх обовязків перед позивачем.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на територіях міст, в тому числі і м. Донецьк Донецької області, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 20 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями і припинення провадження господарською діяльністю, знівелювала можливість відповідача виконати зобовязання перед працівниками згідно ст.ст.47,83, 115 та 116 КЗпП України. Дата виходу з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, тобто дата встановлення непереборної сили 20 березня 2017 року.

На підставі чого відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Укрзалізниця» відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, в межах заявлених вимог, з наступних підстав:

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «;Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Також слід зазначити, що строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку, передбачений положеннями ч.1 ст.233 КЗпП України, позивачем пропущено не було, оскільки позивач працювала на території, яка на даний час є непідконтрольною Україні, поселилася на території Богодухівського району та про порушення свого права дізналася в серпні місяці 2018 року, що вбачається із наданої нею копії виписки по особовому рахунку, яка датована 23.08.2018 року (а.с.25) та в межах трьохмісячного строку звернулася до суду з позовом.

У ході судового розгляду встановлено, що 08.07.2017 року ОСОБА_2 була прийнята, згідно Наказу від 07.07.2016 року №1/ОС на посаду інженера 1 категорії у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв»язку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

ОСОБА_2 звільнена 17.07.2017року з роботи на підставі п.1 ст.40КЗпП України у звязку зі скороченням штату (Наказ від 10.07.2017року №9110/ДН-ос), про що зроблена відмітка у трудовій книжці.

Як вбачається з наданих розрахунків, на день звільнення ОСОБА_2 нарахована, але невиплачена їй заробітна плата з березня 2017 року по17.07.2017року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст.44КЗпП України становить 24353 (двадцять чотири тисячі триста п»ятдесят три) гривні 55 копійок, відповідно до наданих позивачу і розрахунків заробітної плати за березень 2017 року 4436,01 гривень, за квітень 2017 року нараховано 4931,75 гривень, за травень 2017 року нараховано 3310,23 гривень, виплат не проводилося, за червень 2017 року 1165,87 гривень та за липень 2017 року нараховано 12708,84 гривень.

Відповідно до листа ПАТ «Укрзалізниці» №589-ДОН/ДН від 21 листопада 2018 року ОСОБА_2 за березень місяць нарахована заробітна плата у сумі 2199,15 грн. Виплата ОСОБА_2 даної суми підтверджується нею та зазначена у позові, як виплачений аванс за березень 2017 року.

Згідно наданої електронної роздруківки виписки по рахунку № 2620.8.8.6400.0137 у АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» за період 01.01.2017 - 01.12.2017 року останнє нарахування на ім»я ОСОБА_2 на відповідний банківський рахунок у вигляді заробітної плати за березень 2017 року було здійснено у березні 2017. Виплат заробітної плати за більш пізні періоди станом на 23.08.2018 року не здійснювалось, що підтверджується Випискою по особовому рахунку №2620.2.07.0371333 за період з 01.12.2017 року по 23.08.2018 року

Частиною 1 статті 115 КЗпП України, передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Власник або уповноважений ним орган повинен виплатити у зазначений строк не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розрахунок середнього заробітку здійснюється за останні два повні робочі місяці: відповідно до вимог Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до абз.З п. 2 Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Обчислення середньої заробітної плати здійснюється стороною позивача на підставі п. 8 Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, яким встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню складала 4476 грн. 10 коп. (3310 грн. 23 коп. за травень 2017 року та 1165 грн. 87 коп. за червень 2017 року), що підтверджується Розрахунками.

Загалом кількість робочих днів за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню склала 22 дні.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, складає 203 грн. 46 коп. (4476 грн. 10 коп.: 22).

ПАТ «Українська залізниця» фактично не розрахувався з ОСОБА_2 щодо виплати заробітної плати, чим здійснив затримку щодо її заплати у період з 17.07.2017 по 29.10.2018.

У період з 17.07.2017 по 29.10.2018 було 231 робочиий день.

Отже, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку 30.07.2018 складає 46999 грн. 26 коп. (203 грн. 46 коп. х 231 робочих днів), що і підлягає стягненню.

Відповідно до вимог ст.24 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Проте, порушуючи чинне трудове законодавство, відповідач своєчасно не виплачував заробітну плату і допустив заборгованість.

Відповідно до вимого ч. 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до статті 83 КЗпП та статті 24 Закону України "Про відпустки"у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Статтею 6 Закону "Про відпустки" визначено загальну тривалість щорічної відпустки для працівників за відпрацьований робочий рік. Щорічна відпустка не може бути менше, ніж 24 календарних дні.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про відпустки» право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Згідно ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати.

Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, судовий збір за позов майнового характеру у розмірі 704 грн.80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 263, 264-265, 284, 287, 288, 289 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м.Київ, вул.Тверська, 5, 03150 МСП) на користь ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 24353 (двадцять чотири тисячі триста п»ятдесят три) гривні 55 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м.Київ, вул.Тверська, 5, 03150 МСП) на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за період затримки з 17.07.2017 року по 29.10.2018 року в розмірі 46999 (сорок шість тисяч дев»ятсот дев»яносто дев»ять) гривень 26 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса: м.Київ, вул.Тверська, 5, 03150 МСП) на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя