ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/2650/19

провадження № 22-ц/4809/1754/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», представники за довіреностями - Крилова Олена Леонідівна, Бистров Сергій Анатолійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2019 року у складі судді Панфілової А. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання нарахованих процентів та штрафних санкцій за кредитним договором незаконними,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання нарахованих процентів та штрафних санкцій за кредитним договором незаконними.

Зазначав, що 19 листопада 2012 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 2500 грн. Враховуючи те, що ним було порушено умови договору, відповідачем до нього було застосовано штрафні санкції, у результаті чого загальна заборгованість за кредитним договором склала 13525 грн. 99 коп. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року з нього на користь відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 13525 грн. 99 коп. На виконання рішення суду 12 лютого 2018 року видано виконавчий лист, 04 липня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на його доходи. На час звернення з позовом до суду із його заробітної плати вираховується 20% на погашення заборгованості. Проте банк продовжує нараховувати штрафні санкції та проценти за користування кредитом, у зв?язку з чим заборгованість за кредитним договором на даний час становить 50991 грн. 37 коп. Банк намагається необґрунтовано зависити відсотки та штрафні санкції до кредитної заборгованості, яка вже в примусовому порядку повертається та на яку банк не має права нараховувати проценти та застосовувати штрафні санкції.

Просив визнати нараховані проценти та штрафні санкції по кредитному договору з дати винесення рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року незаконними та припинити їх нарахування.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2019 року позов задоволено. Суд визнав нараховані проценти та штрафні санкції за кредитним договором від 19 листопада 2012 року з дати винесення судового рішення незаконними та припинив їх нарахування. Суд дійшов висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник вже виконує на підставі цього рішення суду, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що 19 листопада 2012 року між банком та позивачем укладено договір, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Цей договір повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 грудня 2017 року стягнуто з боржника на користь банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 13525 грн. 99 коп. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов?язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов?язання залишається невиконаним належним чином. Укладений між сторонами договір не визнано припиненим, розірваним чи недійсним.

Апеляційне провадження відкрито 01 листопада 2019 року (а.с.53), ухвалою від 06 листопада 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 20 листопада 2019 року (а.с.58).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що судом встановлено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред?явлення до позичальника вимог згідно з вимогами ст.1050 ЦК України. Положення абзацу 2 ч.1 статті 1048 ЦК України, якими передбачено, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами не було досягнуто домовленості про порядок нарахування процентів поза межами строку кредитування, після реалізації банком права на дострокове повернення кредиту. У такому випадку кредитор має право лише на отримання компенсаційних виплат відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, як власне відповідачем і зазначено в апеляційній скарзі, а не у вигляді стягнення процентів. Підстави для нарахування відсотків після дострокового стягнення з нього кредитної заборгованості у відповідача відсутні (а.с.63,64).

В засіданні апеляційного суду представник банку підтримав доводи апеляційної скарги, а позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 21 грудня 2017 року з ОСОБА_1 на користь «ПриватБанку» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 19 листопада 2012 року станом на 24 квітня 2017 рокув сумі 13525 грн.99 коп., яка складається з тіла кредиту 2376 грн.71 коп., процентів 10043 грн.99 коп., штрафів 500 грн. та 620 грн.29 коп. (а.с.6).

На підтвердження факту нарахування процентів після ухвалення судового рішення позивач надав довідку від 19 лютого 2019 року про те, що він має заборгованість перед банком за наступними договорами : від 11 травня 2015 року в сумі 3613 грн.76 коп. та від 11 березня 2014 року в сумі 50991 грн.37 коп. (а.с.7).

Суд першої інстанції не врахував, що надана позивачем довідка не містить інформації щодо нарахування процентів за кредитним договором від 19 листопада 2012 року після ухвалення 21 грудня 2017 року судового рішення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. (статті 11, 15 ЦК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок, що «критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги».

Колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання нарахованих процентів та штрафних санкцій по кредитному договору від 19 листопада 2012 року з дати винесення рішення 21 грудня 2012 року незаконним та припинити їх нарахування є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України.

Позов ОСОБА_1 є по суті запереченням (відзивом) на позов банку про стягнення заборгованості у вигляді необґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за процентами та штрафами, нарахованих після ухвалення судового рішення. У разі встановлення необґрунтованого нарахування процентів та штрафів суд не вказує у резолютивній частині про їх скасування (не зобов`язує скасувати), а констатує безпідставність їх нарахування у мотивувальній частині рішення та відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

На час розгляду справи будь-яких інших позовів, крім розглянутого 21 грудня 2017 року позову, про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором від 19 листопада 2012 року пред`явлено не було, тому в позові ОСОБА_1 про визнання нарахованих процентів та штрафів незаконними та припинити їх нарахування потрібно відмовити.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст.141 ЦПК України позивач повинен відшкодувати відповідачу сплачений судовий збір за поданння апеляційної скарги в сумі 1152 грн.60 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2019 року.

В задоволенні позовуОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання нарахованих процентів та штрафних санкцій за кредитним договором незаконними та припинення їх нарахування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1152 грн.60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко