Дата документу 30.07.2019
Справа № 334/1783/19
Провадження № 2/334/2111/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання пава власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Запорізької міської ради, третя особа: Друга Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання пава власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу № 8989 від 07.07.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_3 , яка була дружиною позивача ОСОБА_1 .

Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, заповіту за життя вона не склала, тому єдиними спадкоємцями після її смерті стали ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які хоч і звертались до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але так і не отримали відповідних свідоцтв, оскільки син ОСОБА_4 сильно захворів, для його лікування були необхідні значні кошти. Сім`я була в дуже скрутному становищі.

В 2008 році та в 2009 році ОСОБА_1 ампутували обидві кінцівки ніг, він отримав інвалідність 1 групи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до дня своєї смерті постійно без реєстрації мешкали у житловому будинку АДРЕСА_1 , сплачували комунальні платежі, земельний податок, виконували поточний ремонт з утримання будинку.

За період шлюбу у подружжя у власності був ще один будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому і була зареєстрована вся родина: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , за життя він заповіту не склав, дружини та дітей не мав, а тому єдиним спадкоємцем за законом після його смерті є ОСОБА_1 , який для оформлення спадщини до нотаріальної контори не звертався з причини того, що на той час не міг знайти правовстановлюючі документи на будинок АДРЕСА_1 .

Починаючи з 2009 року позивач мешкає за вказаною адресою та потребує стороннього догляду і бажає розпорядитись майном, належним йому після смерті дружини та сина, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок АДРЕСА_1 , не має можливості здійснити це інакше, ніж в судовому порядку. Просить визнати за собою право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті свого сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити їх.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась. Під час розгляду справи надавала заяву, в якій пояснила, що інтереси територіальної громади в даному випадку не порушуються та не потребують захисту, а тому просила розгляд справи проводити без її участі.

Представник Другої Запорізької державної нотаріальної контори не з`явився, суду надав заяву про слухання справи без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на як позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.5,6,7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1220 та ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом встановлено та доведено письмовими доказами, що ОСОБА_1 11.12.1976 року у Будинку урочистих подій м. Запоріжжя уклав шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва НОМЕР_1 . Після укладення шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Від вказаного шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_4 .

07.07.2001 року ОСОБА_3 , перебуваючи у шлюбі, придбала житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. (зареєстрований в реєстрі № 989). Право власності на вказаний будинок було зареєстровано в ОП ЗМБТІ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя заповіту вона не склала, спадкоємцями першої черги після її смерті стали чоловік ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 .

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ч.1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався.

На час своєї смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом з чоловіком ОСОБА_1 та сином ОСОБА_4 , а тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .

За життя заповіту ОСОБА_4 не склав, дружини та дітей не мав, а тому єдиним спадкоємцем за законом після його смерті є ОСОБА_1 , який для оформлення спадщини до нотаріальної контори не звертався з причини того, що не міг знайти правовстановлюючі документи на будинок АДРЕСА_1 .

У зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих та технічних документів на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також у зв`язку з тим, що за життя ОСОБА_4 не оформив своєї частки на належну йому за законом після смерті матері частину житлового будинку АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 не зміг вчасно зареєструвати за собою право власності на вказаний будинок в порядку спадкування за законом після смерті сина.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.

Як було встановлено, ОСОБА_1 постійно був зареєстрований зі своїм сином ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1 , фактично проживали разом у житловому будинку АДРЕСА_1 .

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

Починаючи з 2009 року позивач мешкає за вказаною та потребує стороннього догляду, оскільки йому у 2008 році та 2009 році було ампутовано обидві нижні кінцівки, у зв`язку з чим, останній отримав інвалідність 1-ї групи, що підтверджується долученими до позову медичними довідками та довідкою МСЕК АД № 116180. Позивач бажає розпорядитись майном, належним йому після смерті дружини та сина, але у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок АДРЕСА_1 не має можливості оформити у нотаріуса спадщину та розпорядитись своїм майном.

Відповідно до п.п 4.14 п.4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин, від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно з п.п.4.15. п.4 глави 10 розділу ІІ вищезазначеного Порядок, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину не майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об`єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті свого сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

Встановлено, щ о після смерті ОСОБА_3 належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 в рівних долях по 1/2 частці прийняли спадкоємці першої черги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як особи, які на час смерті проживали разом зі спадкодавцем,але не оформили право власності на спадщину.

Після смерті ОСОБА_4 належну йому в порядку спадкування після смерті матері 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 прийняв позивач ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги, як особа, яка на час смерті проживала разом зі спадкодавцем, однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через втрату оригіналів правовстановлюючих документів.

Таким чином, вивчивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є повністю доведеними, а відтак підлягають задоволенню з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка належала йому в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.