Дата документу 19.11.2019 Справа № 554/1696/19
Провадження № 2/554/2845/2019
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2019 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Садошенка М.П.,

за участю учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , державного нотаріуса Гризунової Олександри Віталіївни, державного нотаріуса Філімонової Валентини Іванівни, приватного нотаріуса Касьяненко Людмили Володимирівни, приватного нотаріуса Колотілова Олександра Михайловича, приватного нотаріуса Медвєдєвої Валентини Іванівни про визнання договорів купівлі-продажу та дарування 11/20 частин житла недійсними, переведення прав та обов`язків купівлі-продажу 11/20 частин як першочерговому покупцю за ціною, оголошеною в продаж,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Октябрського районного суду м.Полтави знаходиться вищевказана цивільна справа.

15 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову (уточненою), у якій просить накласти арешт на 11/20 частину квартири АДРЕСА_1 та накласти заборону на проведення дій з реєстрації права власності на нерухоме майно та внесення даних до Державного реєстру прав на нерухоме майно та його обтяжень із зміни власників.

Клопотання мотивоване тим, що предметом позову ОСОБА_1 є захист її порушеного права власності, житлових прав та інтересів, що має виняткове значення для неї, так як іншого житла вона не має, зокрема її права та інтереси як співвласника житлової площі на першочергове її набуття. Вказує, що на даний час відповідач ОСОБА_2 має можливість провести дії, направлені на відчуження майна, зокрема, мала розмову із ОСОБА_7 , яка винаймала у неї частину квартири протягом 2 років, про купівлю-продаж житла, проведення угоди купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_2 запропонувала шляхом дарування, так як для укладення угоди купівлі-продажу потрібна згода позивача та дотримання умов переважного права. Дані обставини, на думку ОСОБА_1 , унеможливлять виконання рішення суду в цій справі у разі прийняття рішення на її користь. Тому, як попередження можливості відчуження відповідачем ОСОБА_2 нерухомого майна, вважає необхідним забезпечення позову, метою якого є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Також зазначає, що ОСОБА_2 передає житло у найм квартирантам, які ставляться до майна неналежним чином, відповідач, на відміну від позивача, має інше житло, проживає в іншому місці, і як вважає ОСОБА_1 , частина її квартири є джерелом доходу відповідача. На підставі викладеного, забезпечення саме таким чином позовних вимог не порушить прав та інтересів відповідача та третіх осіб, не спричинить матеріальної шкоди сторонам процесу, а у разі задоволення позовних вимог надасть змогу виконати судове рішення.

У судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 заявлено про забезпечення позову згідно з поданим раніше письмовим клопотанням, наполягала на його задоволенні.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від відповідача ОСОБА_6 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі.

Від приватного нотаріуса Медвєдєвої Н.М. надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності.

Приватний нотаріус Гризунова О.В. направила до суду заяву про розгляд без участі.

Причини неявки інших учасників справи суду невідомі.

За вказаних обставин, беручи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути клопотання позивача за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши думку позивача ОСОБА_1 , яка підтримала заявлене клопотання у повному обсязі, дослідивши необхідні для вирішення клопотання матеріали справи, суд встановив таке.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову також мають бути безпосередньо пов`язані з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З матеріалів поданої заяви вбачається, що заявник ОСОБА_1 просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме 11/20 частину квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі спірного договору дарування від 09.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полатвського міського нотаріального округу носовою Ж.Б.; співвласником інших 9/20 частин даної квартири є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.11.2019 року.

Проте, заявником не доведено належними та допустимими доказами необхідності накладення арешту на вказане майно, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в цій справі, виходячи з наведених нею обставин та обґрунтувань.

Разом із тим, не надано будь-яких відомостей та доказів вартості такого майна для визначення співмірності вжиття заходів забезпечення позову, що свідчить про неналежне обґрунтовування підстав для застосування відповідного заходу забезпечення.

Крім того, клопотання про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

Також, позивач посилається лише на загальні підстави для накладення арешту на майно, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення, відчуження спірної квартири ОСОБА_2 , при цьому переконливих доводів щодо причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, обґрунтувань його необхідності тощо, не наведено.

Саме по собі посилання у клопотанні на розмови з іншою особою з приводу можливого відчуження майна не можна вважати переконливим без належного підтвердження таких фактів, оскільки з даного приводу не долучено жодного належного доказу. А надана до суду копія договору оренди житлового приміщення від 01.10.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 строком до 01.10.2018 року, окремо не свідчить про перелічені заявником обставини.

Отже, позивачем, в порушення ст.151 ЦПК України не доведено тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, які є обґрунтовані підстави для таких припущень та не надано відповідних беззаперечних доказів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для забезпечення позову.

Враховуючи, що ст.150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, бере до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним і суд не має права забороняти власнику користуватися належним йому майном.

Відповідно до ч.1 ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з наведених вимог законодавства та з`ясованих у судовому засіданні обставин, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, враховуючи що позивачем не доведено, реальної загрози відчуження майна, щодо якого просить вжити заходи забезпечення, а також інших обставин, на які посилається, суд вважає наведені у клопотанні ОСОБА_1 доводи такими, що не дають достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про забезпечення позову у запропонований спосіб, та відмовляє у задоволенні цього клопотання у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду до Полтавського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 22.11.2019 року.

Суддя : А.М.Чуванова