ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

21 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона з 06 травня 2011 року працювала в ПАТ «ВіЕйБі Банк», однак 04 лютого 2015 року звільнена із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КзПП України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року стягнуто з банку на її користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Зазначає, що вказане рішення суду до цього часу не виконано і відповідач до цього часу має заборгованість перед нею по заробітній платі, через що просить суд стягнути з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 145 346, 56 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року позов задоволено, стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 145 346, 56 грн. та 1453, 46 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається зокрема на те, що суд належним чином не дослідив наявних доказів у справі, не взяв до уваги, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 19 березня 2015 року по теперішній час перебуває у процесі ліквідації, і вимоги позивачки про стягнення з банку середнього заробітку не підлягають задоволенню, оскільки початок процедури ліквідації банку унеможливлює стягнення з банку коштів в інший спосіб, ніж це передбачено спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що також узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові № 14-254цс18 від 29 серпня 2018 року, тому вважає висновок суду про задоволення позову безпідставним.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по додатковій заробітній платі та середнього заробітку за час розрахунку при звільнені належним чином не виконано, при цьому не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у відповідні строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, через що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2017 року у справі № 761/22197/15-ц позов ОСОБА_1 було задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на її користь заборгованість по додатковій заробітній платі в сумі 44 130,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 05.02.2015 р. по 09 березня 2016 р. та з 09.12.2016 р. по 25.04.2017 р. в сумі 242447, 06 коп.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зокрема зазначає про те, що незважаючи на існування рішення суду про стягнення з відповідача на її користь невиплаченої додаткової заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, останній його не виконує, що й стало підставою для звернення до суду, так як закон гарантує виплату середньої заробітної плати за період до фактичного розрахунку.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови правління Національного банку України від 19 березня 2015 року за № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно. У подальшому, процедуру ліквідації банку було продовжено.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1264 від 20 травня 2019 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ззаступника начальника відділу безпеки департаменту розслідування протиправних діянь Матвійчука О.Ю. (а.с.131).

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Суд першої інстанції ці положення Закону не врахував, не звернув уваги на те, що з 20 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку.

На час розгляду справи у банку вже розпочато процедуру ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Крім того, справа з подібними фактичними обставинами справи та вимогами була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, за результатом якого прийнято постанову від 29 серпня 2018 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-254цс18), у якій було висловлено наступний правовий висновок.

Відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після початку процедури ліквідації банку вимоги кредиторів задовольняються в порядку визначеної статтею 52 Закону черговості відповідно до реєстру акцептованих вимог. Включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів є підставою для їх задоволення за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку.

Порядок задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів під час ліквідації банку не передбачає можливості задоволення вимог конкретного кредитора поза процедурою, встановленою Законом.

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача і початок процедури його ліквідації як юридичної особи зумовили для позивача настання правових наслідків, зокрема необхідність застосування спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення у передбачених Законом порядку та черговості.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком (в якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації) зобов`язань перед кредиторами, норми Закону є спеціальними; Закон є пріоритетним щодо інших нормативних актів України у цих правовідносинах.

Запровадження тимчасової адміністрації у банку та початок процедури його ліквідації унеможливлюють стягнення з банку коштів в інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, належним чином фактичні обставини справи не з`ясував, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на корись позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку в загальному порядку, на підставі статті 117 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (код ЄДРПОУ - 19017842) 2180 грн. 19 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: