Справа № 487/5337/18
Провадження № 2/487/353/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09.01.2019 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі Головуючого судді: Притуляк І.О., за участю секретаря Ільченко А.П., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному проваджені в приміщенні суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, зацікавлена особа орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В

У серпні 2018 року ОСОБА_1, звернулася до суду зпозовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У заяві позивач зазначила, що з ОСОБА_3 перебувала у фактично шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_4. Після припинення шлюбних відносин з 2011 року, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню і вихованню сина, З цього ж часу, дитини постійно проживає з нею та її чоловіком ОСОБА_5, який займається його вихованням та утриманням, та якого ОСОБА_4 вважає рідним батьком.

На підставі зазначеного, виходячи з інтересів дитини, просилапозов задовольнити, посилаючись на положенняст. 164 СімейногоКодексу України.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила викладені у заяві фактичні обставини

Відповідач до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином.

З відома позивача суд постановив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

До судового засідання представник органу опіки та піклування не з'явилася, надала суду заяву, якою просила провести розгляд справи за її відсутності, рішення прийняти з урахуванням висновку органу опіки та піклування від 03.12.2018 року.

Заслухавши позицію позивача, пояснення свідка ОСОБА_6, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини.

Батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 02.10.2010 року.

12.11.2015 року матір дитини ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_5, змінивши прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 від 12.11.2015 року.

Судом встановлено, що відповідач, з 2011 року, ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, його вихованням не займається.

Дитина проживає разом з матір'ю та вітчимом ОСОБА_5, які і займаються вихованням та утриманням хлопчика.

Відповідно до довідки Приватного дошкільного навчального закладу «Дитячий садок «Гранд-Гіпаніс», ОСОБА_4 у період з 09.09.2013 року по 01.07.2015 року відвідував дитячий заклад, позивач та її чоловік ОСОБА_5 здійснювали оплату перебування дитини у закладі, приймали активну участь у житті дитини, відвідували заходи та урочисті свята.

На протязі зазначеного періоду, батько ОСОБА_3 будь-якої участі у житті дитини не приймав, дошкільний заклад не відвідував.

На даний час ОСОБА_4 є учнем 4-Б класу Миколаївської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Гіпаніс-ЕОС», що підтверджується довідкою №93 від 01.10.2018 року.

Відповідно до характеристики Миколаївської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Гіпаніс-ЕОС» від 02.10.2018 року, ОСОБА_4 виявляє високу старанність та працездатність, цілеспрямований та наполегливий у виконанні навчальних завдань, комунікабельний, доброзичливий. Активно приймає участь у житті класу та школи. Вихованням дитини займаються матір та вітчим ОСОБА_5, які постійно відвідують та співпрацюють зі школою.

Хлопчик пишається спортивними досягненнями вітчима та проявляє бажання носити прізвище «ОСОБА_1».

Батько дитини ОСОБА_3, за період навчання, будь-якої участі у житті дитини не приймав, школу жодного разу не відвідував, контакт з вчителями не підтримує.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 26.05.2017 року з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.01.2017 року і до повноліття дитини.

Однак, відповідач ухиляється від виконання рішення суду, та аліменти на утримання сина не сплачує. Відповідно до Розрахунку державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 13.11.2018 року, розмір заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів, станом на 01.11.2018 року становить 38964,67 грн.

Постановами державного виконавця Заводського відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 05.03.2018 року та 19.03.2018 року ОСОБА_3 було обмежено у праві виїзду за межі України та тимчасово обмежено у праві керування транспортними засобами.

Зазначені факти знайшли своє підтвердження дослідженими письмовими доказами по справі та показаннями допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_6, яка у своїх поясненнях зазначила, що з сім'єю ОСОБА_1 знайома та тісно спілкується з 2012 року. За зазначений період відповідача ОСОБА_3 жодного разу не бачила. Підтвердила, що син позивачки вважає своїм рідним батьком ОСОБА_5, який і займається його вихованням.

До суду надано висновок органу опіки та піклування Миколаївської міської Ради №2742/02.02.01-22/22/14/18 від 03.12.2018 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього ОСОБА_4.

Відповідно до соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї дітей та молоді від 30.10.2018 року №1737, дитина батька не пам'ятає, синівські почуття проектує на вітчима ОСОБА_5

Вказані фактичні обставини, на думку суду, свідчать про злісне ухилення ОСОБА_3 від виконанням своїх обов'язків, зазначених положеннями ст..150 СК України по вихованню, утриманню та розвитку неповнолітнього сина.

Відповідно до ст..3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», визначено, що під час розгляду справи суд повинен з'ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Встановлені фактичні обставини справи, на думку суду, свідчать про злісне, свідоме нехтування ОСОБА_3 своїх обов'язків, зазначених положеннями ст..150 СК України по забезпеченню необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний та психологічний розвиток, як складову виховання; відповідач не спілкується з дитиною, що вкрай необхідно для його нормального самоусвідомлення.

Згідно ст. 164 СімейногоКодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, той факт, що навіть після початку розгляду справи в суді, відповідачем не було прийнято будь-яких мір по поновленню виконання своїх обов'язків по відношенню до неповнолітнього сина, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з інтересів дитини.

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,279,258,259,263-265,282,352,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду чи через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, проживає за адресою АДРЕСА_1.

Повне рішення складено 10.01.2019 року.

СУДДЯ: І.О. ПРИТУЛЯК