СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20095/18

пр. № 2/759/2817/19

05 листопада 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Бандури Н.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про захист прав споживачів, списання необгрунтованої заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2018 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати заборгованість за УБПТ у розмірі 5835 грн 73 коп безпідставною та такою, яка підлягає скасуванню; зобов`язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» списати з особового рахунку позивача № НОМЕР_1 заборгованість у розмірі 5835 грн 73 коп. та стягнути судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , тому періодично на адресу позивача надсилаються рахунки-повідомлення відповідача з безпідставно нарахованою заборгованістю за УБПТ у розмірі 5835 грн 73 коп. з якою позивач не погоджується та вважає її безпідставно нарахованою, оскільки відповідач по справі є юридичною особою створеною КМР та зареєстрована 29.01.2015 з метою з метою організаційного забезпечення поточного утримання, ремонту та благоустрою житлового фонду, нежитлових споруд, їх інженерного обладнання та прилеглих територій, організація надання різного виду послуг пов`язаних з експлуатацією, утриманням та ремонтом житлового та нежитлового фонду і одержання прибутку в інтересах засновника, та не правонаступником КП «КПДУОЖФ», а наявність безпідставно нарахованої заборгованості на особовому рахунку порушує права та інтереси позивача.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2018 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 15).

17.01.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що відповідач є новоствореним підприємством яке надає послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та об`єктів благоустрою з 01.03.2015, та не є правонаступником попередніх балансоутримувачів і не несе відповідальність за їх зобов`язаннями, оскільки рішенням Київської міської ради від 14.05.2015 № 467/1331 «Про створення комунального концерну «Центр комунального сервісу» створено комунальний концерн «Центр комунального сервісу» до складу якого включили комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва та КП «Ремонтно-експлуатаційна організація 1-10», зазначене добре відомо Позивачу та не заперечується, проте всупереч цьому в своїй позовній заяві позивач просить зобов`язати списати заборгованість минулих років з особового рахунку № НОМЕР_1 , а рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.09.2009 по справі № 2-2739/2009 відмовлено в стягненні з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки сума заборгованість була нарахована за минулий період, а не за період зазначений в позовній заяві з березня 2006 р. по березень 2009 р., також рішенням Святошинського суду м. Києва від 24.05.2003 справа № 2-2114/2003 позов відповідача було задоволено частково, застосувавши ст. 71 ЦК України, тому вказані рішення суду лише підтверджують, що безпідставність нарахування за житлово-комунальні послуги не доведена позивачем та не підтверджена, також не надано доказів щодо сплати заборгованості згідно рішення суду від 24.05.2003 (а.с. 19, 20).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, з підстав необґрунтованості та недоведеності, просив відмовити.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло виданого Святошинської районною у м. Києві радою від 30.06.2006 позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Як вбачається із рахунку-попередження №60 від 10.03.2009 по вказаному житловому приміщенні існує заборгованість з 03.2006 по 03.2009 яка складає 5900 грн 02 коп.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.09.2009 по справі № 2-2739/2009 відмовлено в стягненні з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за житлово - комунальні послуги, оскільки сума заборгованості була нарахована за минулий період, а не за період зазначений в позовній заяві з березня 2006 по березень 2009 року (а.с.

Також Рішенням Святошинського суду м. Києва від 24.05.2003 справа № 2-2114/2003 позов комунального підприємства по утриманню житлового фонду Святошинського району м. Києва було задоволено частково, суд застосував ст. 71 ЦК України було стягнено лише заборгованість за період з червня 2000 року по квітень 2003 року в сумі 3922 грн 67 коп. (а.с. 7).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», яке набрало чинності з 01.01.2015, у Святошинському районі міста Києва створено нове підприємство - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». Після проведеної державної реєстрації новоствореному підприємству відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.02.2015 №58 «Про передачу та закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством та від 12.03.2015 № 118 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, за комунальним підприємством Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» передано весь житловий фонд, інше рухоме та нерухоме майно, яке перебувало на балансі комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» та КП «РЕО», та відповідно повноваження щодо надання послуг з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та об`єктів благоустрою.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» є новоствореним підприємством яке надає послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та об`єктів благоустрою з 01.03.2015, та не є правонаступником попередніх балансоутримувачів і не несе відповідальність за їх зобов`язаннями, оскільки рішенням Київської міської ради від 14.05.2015 №467/1331 «Про створення комунального концерну «Центр комунального сервісу» створено комунальний концерн «Центр комунального сервісу» до складу якого включили комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва та КП «Ремонтно-експлуатаційна організація 1-10».

Згідно наданих позивачем документів видно, що заборгованість в сумі 3727 грн 95 коп. утворилась ще до 1997 року, в стягнення якої рішенням Святошинського суду від 24.05.2003 року справа №2-2114/2003 відмовили застосувавши норму закону щодо строку позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк протягом якого позивач може звернутися до суду про захист своїх прав, цей строк становить 3 роки.

Тобто, протягом 3 років заборгованість може бути стягнута в судовому порядку, а поза межами позовної давності заборгованість може бути сплачено в добровільному порядку.

Статтею 267 ЦК України передбачено наслідки спливу позовної давності:

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Застосування судом строку позовності давності не є підставою для списання прстроченої заборгованості, також чинним законодавством України списання заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги не передбачено. Натомість п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано належніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог та порушення її особистого права.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції.

У позовних вимогах позивач зазначає про безпідставно нараховану заборгованість, проте доказів того що ця заборгованість є безпідставно нарахована останньою не надано, так як не надано доказів того, що послуги з утримання будинків споруд та прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 не надавалися.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про житлово комунальні послуги»; ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353, 417 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва про захист прав споживачів, списання необгрунтованої заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 08.11.2019.