Провадження № 2-з/761/740/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року суддя Шевченківський районний суд міста Києва Осаулов А.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду. Заявник зазначає сторонами майбутнього позову, позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. Предметом позову, що буду подаватись, зазначають: визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, вчинений 24.10.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. за №3813.

З урахуванням доповнення до заяви про забезпечення позову від 19.11.2019 року, заявник просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 24.10.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем за зареєстрованим в реєстрі за №3813 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість 105662,42 грн.

Заяву про забезпечення позову вмотивовано тим, що 23.07.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/9408/73/58235 строком на 84 місяці, з 23.07.2007 року по 23.07.2014 рік, відповідно до умов якого кредитором було надано позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 38 548,00 доларів. В забезпечення виконання зобов`язань між сторонами було укладено договір застави, відповідно до умов якого заявник передає у заставу належний йому автомобіль марки Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 13.11.2019 року заявник дізнався, що відкрито виконавче провадження № 60460910 у якому ОСОБА_1 є боржником, а ТОВ «Вердикт Капітал» стягувачем. Підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис нотаріуса, вчинений 24.10.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С., зареєстрований в реєстрі № 3813, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 105 662,42 грн. Заявляє, що у випадку задоволення майбутнього позову, можуть виникнути труднощі з повернення вже вилученого автомобіля та можливого повернення іншого матеріального блага, а тому для збереження немайнових та майнових прав заявника слід забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчих документів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову з наведених у ній підстав, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

У відповідності з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За змістом позовної заяви вбачається, що предметом майбутніх позовних вимог є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса вчиненого 24.10.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем за зареєстрованим в реєстрі за №3813.

Між тим, за змістом заяви про забезпечення позову вбачається про прохання заявника зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 24.10.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем за зареєстрованим в реєстрі за №3813.

Зокрема, з копії документів вбачається, що вказаним виконавчим написом було звернуто стягнення на автомобіль марки Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , який було передано в заставу ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 014/9408/73/58235 від 23.07.2007 року.

В той же час, сам представник позивача зазначає, що стягнення відбувається на підставі виконавчого документу, виконавчого напису нотаріуса вчиненого 24.10.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем за зареєстрованим в реєстрі за №3813.

Відтак, заборона вчиняти дії з виконання виконавчого напису є блокування виконавчого провадження та є підміною рішення суду. Так у разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом, позивачем буде досягнуто мети майбутньої позовної заяви про визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню, тобто без вирішення спору по суті.

Також, позивачем по цій справі не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим позивачем способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він буде звертатись до суду саме у вказаній позовній заяві, зважаючи на стягнення заборгованості за кредитом.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, , суд -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви .

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський раонний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: А.А.Осаулов