ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року

м. Харків

справа № 643/16209/18

провадження № 22-ц/818/1900/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

представник відповідача: ОСОБА_3 ,

розглядаючи в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року в складі судді Сугачової О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила стягнути на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гривень щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Позов мотивовано тим, що з відповідачем ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2000 року, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають та знаходяться на утриманні лише позивача. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Старша дитина є інвалідом до 18 років. Оскільки у позивача недостатньо коштів на утримання неповнолітніх синів, просить про задоволення позову.

Вказала також, що відповідач офіційно не працевлаштований, а працює у фірмі «Ведмідь», отримуючи там заробітну плату. Інших аліментних зобов`язань не має.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12.11.2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/ 22030106, код отримувача , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір у розмірі 704( сімсот чотири) грн. 80 коп.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на незаконність та необґрунтованість, просить вказане рішення змінити, зменшивши розмір аліментів стягнутих з нього аліментів з 6000грн. до 2400грню щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12 листопада 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір аліментів на утримання дітей, стягнутий судом з ОСОБА_2 є зависоким, та позивачем не наведено доказів необхідності стягнення аліментів саме у такому розмірі.

Стягнення аліментів у розмірі 6000 гривень, тобто по 3000 тисячі на кожну дитину, є майже у півтори рази вище за прожитковий мінімум, судом не було обґрунтованим, не відповідає вимогам статті 182 СК України.

Вказує, що наразі ніде не працює, постійного джерела доходів не має. Має тимчасові заробітки на будівництвах та в середньому заробляє по 4000 гривень щомісяця. Стягнення з нього аліментів у розмірі 6000 гривень щомісяця ставить його у край скрутне фінансове становище.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2019 року розгляд справи був призначений в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи.

15 березня 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи відзив зазначила, що твердження ОСОБА_2 щодо відсутності постійного місця роботи та доходу є неправдивими, оскільки його щомісячні витрати є значно більшими, ніж вказана ним сума періодичних заробітків.

Вказує, що за станом здоров`я ОСОБА_2 має можливість працевлаштуватися, але навмисно цього робить, не становлячись при цьому на облік до центру зайнятості.

Зазначає, що один з їхніх синів є інвалідом та потребує постійного лікування дорогими лікарськими препаратами та має потребу у періодичній реабілітації.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 04 березня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб.

Від цього шлюбу мають двох дітей: синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження.

Як вказує у своїй позовній заяві ОСОБА_1 та не заперечується відповідачем, наразі їх шлюб перебуває у процесі розірвання; діти проживають разом з матір`ю.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до пунктів 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 84 СК України) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гривень щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Натомість ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в сумі по 1200грн. на кожну дитину, а всього 2400грн, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12 листопада 2018 року, до досягнення найстаршої дитиною повноліття. На його думку зазначена сума враховує його матеріальне становище, а також відповідає необхідному та достатньому розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відповідача утримувати своїх дітей та вважає обґрунтованим висновок щодо присудження коштів на їх утримання у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, позивачем в порушення вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України не надано до суду доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей саме у такому розмірі.

Визначаючи аліменти у розмірі 6000 гривень, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач у справі не має постійного місця роботи, а відповідно регулярного і сталого розміру доходу, який би надавав йому можливість сплачувати аліменти саме у такому розмірі, що є значно більшим ніж мінімально визначений законом на кожну дитину.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років установлено: з 1 липня 2018 р.-1944 гривні, з 1 грудня 2018. - 2027 гривень.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років установлено: з 1 січня 2019 р. - 2 027 гривень, з 1 липня 2019 р. - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, не є інвалідом; доказів того, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки та/або діти від іншого шлюбу останнім не надано та матеріали справи не містять, колегія суддів з урахуванням викладених обставин керуючись принципами розумності і справедливості, врахувавши стан здоров`я та матеріальне становище дітей, вважає за необхідним визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання дітей 3400грн.

Аліменти саме у такому в такому розмірі будуть достатніми для забезпечення мінімальних потреб дітей та не ставлять у скрутне становище платника аліментів.

При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Доводи позивачки, що одна з їх дітей - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом до 18 років та потребує постійного лікування дорогими лікарськими препаратами та має потребу у періодичній реабілітації, що потребує додаткових витрат, колегією суддів не приймаються.

Відповідно до ч. 1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Проте позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у даній справі позивачем не заявлені.

З урахування викладених обставин рішення суду в частині визначення розміру аліментів підлягає зміні.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2019 року - змінити.

Зменшити розмір щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їхніх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 6000грн. до 3400грн., щомісяця,до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 12 листопада 2018 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 13 травня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко