Номер справи 237/1734/19
Номер провадження 2/237/818/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.19 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

при секретарі Махно Ю.В.,

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Часник М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ТОВ «Агрофірма «Світанок» про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою, витребування правовстановлюючих документів з чужого незаконного володіння та розірвання договору оренди землі, -

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Світанок» про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою, витребування правовстановлюючих документів з чужого незаконного володіння та розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає наступне. Відповідно до нотаріально засвідченої письмової заяви 14.03.2014 року позивач отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10000 гривень за земельну ділянку площею 5,0304 га, кадастровий номер :06:000:1202 та площею 0,6043 га, кадастровий номер :06:000:1202, що розташована на території Новоселидівської сільської ради, Мар`їнського району, яка належить позивачу на праві приватної власності. На підтвердження передачі земельної ділянки у фактичне володіння, користування та розпорядження, в цей же день позивач надав ОСОБА_4 нотаріально посвідчену письмову довіреність та правовстановлюючий документи на землю. Позивач вважає, що таким чином між ним там ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за 10000 гривень. З вказаного часу і дотепер ОСОБА_4 особисто користувався та фактично розпоряджався землею, здав її в оренду ТОВ «Агрофірма «Світанок» за що отримував грошові кошти.

В жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Мар`їнського районного суду з позовної заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошей у сумі 10000 гривень, стверджуючи, що вказана сума була отримана не за купівлю-продаж земельної ділянки, а у якості позики. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.10.2017 року було затверджено мирову угоду по справі за якою право власності на спірну земельну ділянку було визнано за ОСОБА_4 , оскільки судом було визнано, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу. 31.10.2017 року ОСОБА_4 уклав письмовий договір за № 540 та 540/1 за якими передав вказану земельну ділянку в оренду ТОВ «Агрофірма «Світанок» з загальним розміром орендної плати 11861,71 гривня щорічно. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 29.03.2018 року ухвалу Мар`їнського районного суду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. За результатами розгляду рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.08.2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 було повністю задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10000 гривень як такі, що отримані за укладення недійсного правочину. Вказане рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 28.08.2018 року було скасоване 21.11.2018 року постановою Донецького апеляційного суду, якою у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за розпискою було відмовлено.

Позивач зазначає, що оскільки досягнуті між ним та ОСОБА_4 домовленості передбачали купівлю-продаж земельної ділянки, а законодавством України накладено заборону на здійснення таких правочинів, то така угода є нікчемною, про що знав відповідач ОСОБА_4 , оскільки в жовтні 2017 року звернувся до суду з позовом про стягнення грошей за розпискою у сумі 10000 гривень та не просив визнати правочин дійсним. Позивач стверджує, що ОСОБА_4 на протязі майже 5 років неправомірно володів та користувався належною позивачу земельною ділянкою та отримував за це 11861,71 грн. щороку, що складає загальну суму 59308,55 грн. (11861,71 грн. х 5 років = 59308,55 гривень), яку, як слід вважати з огляду на укладеним між сторонами 14.03.2014 року правочин, який мав бути недійсний з моменту укладання, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу внаслідок незаконного володіння, правовстановлюючі документи та дохід за 5 років.

З метою досудового врегулювання цивільного позивачем ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 було направлено грошову вимогу про розіварння договору оренди земельної ділянки, повернення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та сплату грошових коштів у ромірі 46317,62 гривні. Докази про отримання ОСОБА_4 саме вказаної грошової вимоги в матеріалах справи відсутні. Докази про заходи реагування на грошову вимоги матеріали справи не містять.

Представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Світанок» подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позивач жодним чином не повідомив ТОВ «Агрофірма «Світанок» про набуття права власності на земельні ділянки, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 148-1 Земельного кодексу України. Представник відповідача також наголошує на тому, що перехід права власності на земельну ділянку, що є предметом оренди, не є підставою для розірвання договору оренди землі у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та подав до суду відзив на позовну заяву у якому виклав свої мотиви незгоди з заявленими позовними вимогами які зводяться до наступного. Нотаріальної посвідченою довіреністю від 17 березня 2014 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 користуватися спірною земельною ділянкою, укладати договори оренди та будь-які інші договори, проводити розрахунку по укладених договорах, одержувати належне довірителю майно, гроші (вклади) та одержувати за належне довірителю майно гроші (вклади) у зв`язку з чим відповідач вважає, що користування спірною земельної ділянкою та грошима є цілком законним. Також, відповідач зазначає, що позивач правовстановлюючі документи на земельну ділянку не передавав. Крім того, відповідач вказує, що з огляду на п. 12.3 Договорів № 540 та 540/1 від 31.10.2017 року, приписи ст. 31 Закону України «Про оренду землі» вимога позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки задоволенню не підлягає.

Позивач та його представник у судових засіданнях наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання, призначене на 21 листопада 2019 року позивач та його представник не з`явились, однак про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідною розпискою, що міститься в матеріалах справи (а.с. 115).

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Світанок» - Часник М.І. та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, що наведені в відзивах, поданих на позовну заяву.

Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно копії рішення Мар`їнського районного суду донецької області від 28.08.2018 року з ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10000 гривень (а.с. 14-15).

Копією постанови Донецького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року підтверджується, що рішення Мар`їнського районного суду донецької області від 28.08.2018 року було скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою відмовлено (а.с. 16-18).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 144860388, дата формування 12.11.2018 року) земельна ділянка за кадастровим номером :06:000:1203, площею 0,6043 станом на 12.11.2018 року належала на праві приватної власності ОСОБА_4 (дата державної реєстрації права власності 07.12.2017 року, номер запису про право власності 23875096) та перебувала в оренді згідно договору оренди землі 540/1 від 31.10.2017 року, орендар ТОВ «Агрофірма «Світанок», орендодавець ОСОБА_4 (а.с. 23).

Як вбачається Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 144860388, дата формування 12.11.2018 року) земельна ділянка за кадастровим номером :06:000:1203, площею 0,6043 станом на 12.11.2018 року належала на праві приватної власності ОСОБА_4 (дата державної реєстрації права власності 07.12.2017 року, номер запису про право власності 23879659) та перебувала в оренді згідно договору оренди землі 540 від 31.10.2017 року, орендар ТОВ «Агрофірма «Світанок», орендодавець ОСОБА_4 (а.с. 24).

20 листопада 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Мельник Андрієм Вадимовичем було прийнято рішення про скасування № 44143721 запису про право власності з резолютивної частини якого вбачається, що державний реєстратор вирішив скасувати запис про право власності/внести запис про скасування державної реєстрації за номером 23875096 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 19).

20 листопада 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Мельник Андрієм Вадимовичем було прийнято рішення про скасування № 44143984 запису про право власності з резолютивної частини якого вбачається, що державний реєстратор вирішив скасувати запис про право власності/внести запис про скасування державної реєстрації за номером 23879659 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 20).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 146831526, дата формування 26.11.2018 року) земельна ділянка за кадастровим номером :06:000:1203, площею 0,6043 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (дата державної реєстрації права власності 07.03.2014 року) та перебуває в оренді згідно договору оренди землі 540/1 від 31.10.2017 року, орендар ТОВ «Агрофірма «Світанок», орендодавець ОСОБА_4 (а.с. 21).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 146830153, дата формування 26.11.2018 року) земельна ділянка за кадастровим номером :06:000:1202, площею 5,0304 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (дата державної реєстрації права власності 07.03.2014 року) та перебуває в оренді згідно договору оренди землі 540 від 31.10.2017 року, орендар ТОВ «Агрофірма «Світанок», орендодавець ОСОБА_4 (а.с. 22).

Копією договору оренди земельної ділянки № 540 від 31 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Світанок» підтверджується, що земельна ділянка за кадастровим номером :06:000:1202, загальною площею 5,0304 га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішення Мар`їнського районного суду Донецького суду № 237/4325/17 від 20.10.2017 року передана в оренду ТОВ «Агрофірма «Світанок», договір укладено на 10 років, орендна плата складає 11195,03 гривні (а.с. 50).

Копією договору оренди земельної ділянки № 540/1 від 31 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Світанок» підтверджується, що земельна ділянка за кадастровим номером :06:000:1203, загальною площею 0,6043 га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішення Мар`їнського районного суду Донецького суду № 237/4325/17 від 20.10.2017 року передана в оренду ТОВ «Агрофірма «Світанок», договір укладено на 10 років, орендна плата складає 666,68 гривень.

Як вбачається з копії довіреності від 17 березня 2014 року, посвідченої привтним нотаріусом Подолян О.О., ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_4 користуватись земельною ділянкою площею 5,0304 га, кадастровий номер :06:000:1202, площею 0,6043 га, кадастровий номер :06:000:1203, а саме: укладати договори оренди (найму) та будь-які інші договори, на його розсуд, проводити розрахунки по укладених договорах, одержувати належне ОСОБА_3 майно, гроші (вклади), цінні папери (в тому числі дивіденди від них), а також документи від будь-яких осіб, установ, підприємств, організацій, дублікати будь-яких документів, договори, на його розсуд, проводити розрахунки по укладених договорах; одержувати за належне ОСОБА_3 майно, гроші (вклади), а також документи від будь-яких осіб, установ, підприємств, організацій, дублікати будь-яких документів з приводу зняття з реєстраційного звіту та постановки на звіт. Довіреність видана з правом передоручення без права відзиву довіреності (а.с. 84).

В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена копія заяви ОСОБА_3 , якою він підтверджує, що він отримав грошові кошти у розмірі 10000 гирвень за продану земельну ділянку площею 5,0304 га, кадастровий номер :06:000:1202, площею 0,6043 га, кадастровий номер :06:000:1203 від ОСОБА_4 (а.с. 85).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як на підставу задоволення позовних вимог ОСОБА_3 посилається на ст. 203,215 ЦК України, зазначає, що між ним та відповідачем було укладеного договір купівлі-продажу земельної ділянки, який в силу вказаних правових норм є недійсним, не заявляючи вимогу про визнання вказаного правочину недійсним просить стягнути з відповідача 59308,55 гривень у зв`язку з недійсністю такого правочину, однак просить застосувати не положення статті 216, які визначають наслідки недійсності правочину, а положення ст. 387, 390 ЦК України, які встановлюють право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння та встановлюють порядок розрахунків при такому витребуванні.

З цього приводу суд вважає за необхідне звернутись до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-2407цс15) про те, що одночасне пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) та про визнання правочину недійсним із застосуванням реституції, тобто одночасне застосування статей 216 і 338 ЦК України, є помилковим, оскільки віндикаційний і негаторний позови вважаються взаємовиключними.

Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду України в постанові від 18 січня 2017 року по справі № 6-2723цс16, якою встановлено, що у разі заявлення в позовах вимог про віндикацію та реституцію, суд повинен самостійно визначити, яку вимогу по суті (а не за формою) пред`являє позивач, і відповідно застосувати належні норми законодавства, керуючись при цьому нормами статті 4, пунктів 3, 4 частини першої статті 214 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на те, що позивач, не просить визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, який, на думку позивача, було укладено з ОСОБА_4 14 березня 2014 року, недійсним, суд позбавлений можливості застосувати правові наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦПК України.

Приписами ч. 1 ст. 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як роз`яснено в п. 19 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Частиною 1 статті 390 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Таким чином, положення ст. 390 ЦК України щодо здійснення розрахунків можуть бути застосовані не абстрактно, а при витребуванні майна із чужого незаконного володіння, оскільки проведення цих розрахунків пов`язується саме із фактом володіння майном власника іншою особою без відповідної правової підстави.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Таким чином, положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

З огляду на характер спірних правовідносин суд вважає, що правові підстави для застосування положень ст. ст. 387-390 ЦК України відсутні, оскільки з 2014 року ОСОБА_4 користувався спірною земельною ділянкою на достатній правовій підставі, а саме на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яка дійсна до 2019 року та видана без права відзиву, якою закріплено волевиявлення саме ОСОБА_3 на передання спірної ділянки у користування ОСОБА_4 , а також останньому довіритель надав право на укладення договорів оренди даної земельної ділянки.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 49308 гривень 55 копійок відсутні.

З приводу стягнення грошових коштів, суд вважає за необхідне також зауважити наступне. Так, заявлена до стягнення позивачем сума становить 49308 гривень 55 копійок, вказана сума утворилась, на думку позивача, у зв`язку з отриманням відповідачем ОСОБА_4 орендної плати за договором оренди землі та розраховується як 11861 гривня 71 копійок х 5 років.

В свою чергу, договори оренди спірної земельної ділянки були укладені 31 жовтня 2017 року, що, таким чином, спростовує твердження позивача про отримання відповідачем ОСОБА_4 орендної плати у сумі 11861 гривень 71 копійки на протязі останніх п`яти років.

Так само, позивачем не доведено, що орендар ТОВ «Агрофірма «Світанок» сплачував, а відповідач ОСОБА_4 фактично отримував на виконання договорів оренди землі орендну плату за користування землею, оскільки договорами оренди встановлено лише обов`язок виплати орендної плати, водночас відомості про виконання даного обов`язку сторонами по справі суду надано не було.

Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про розірвання договорів оренди землі № 540 та 540/1 від 31.10.2017 року суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ч.3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Пунктами 12.5 та 12.6 Договорів оренди земельної ділянки № 540 та 540-1 від 31 жовтня 2017 року визначено, що розірвання Догвоору оренди землі в односторонньому випадку не допускається, перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання Договору.

Припинення договору оренди землі унормовано статтею 31 Закону України "Про оренду землі", а припинення договору оренди землі шляхом його розірвання - статтею 32 цього Закону.

Приписами статті 31 Закону України «Про оренду земельної ділянки» визначено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії). Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 32 ЦК України встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

В свою чергу, позивач, заявляючи позовну вимогу про розірвання договорів оренди землі, не наводить будь-яких обставин, з яких він вважає, що договір оренди землі підлягає розірванню, не порушує, зокрема, питання про невиконання сторонами договору встановлених обов`язків, випадкове знищення чи пошкодження об`єкта оренди, не надає будь-яких доказів на підтвердження наявності вказаних обставин та не наводить інших підстав, встановлених чинним законодавством України.

Водночас, суд встановивши, що власник земельної ділянки, яке передана в оренду ТОВ «Агрофірма «Світанок» був змінений з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 , керується приписами ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» якою визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі та пунктом 12.6 Договорів оренди землі № 540 та 540/1 які також встановлюють заборону розірвання договорів з підстави зміни власника орендованої земельної ділянки.

Вирішуючи питання щодо повернення позивачу правовстановлювальних документів на земельну ділянку суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_3 в цій частині, оскільки доказів того, що свідоцтво про право власності - індексний номер 18727744 та свідоцтво про право власності - індексний номер - 18725986 знаходяться у відповідача в матеріалах справи відсутні.

Довіреність, видана ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 17 березня 2014 року відомостей про передання повіреним будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку не містить (а.с. 85). Відсутні вказані відомості також і в нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_3 про отримання від ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 10000 гривень. Матеріали справи також не містять будь-яких інших письмових доказів (актів приймання-передачі, розписок) на підтвердження факту передання правовстановлюючих документів ОСОБА_4 .

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо докази не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із поданням та розглядом даного позову відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ТОВ «Агрофірма «Світанок» про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою, витребування правовстановлюючих документів з чужого незаконного володіння та розірвання договору оренди землі, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2019 року.

Суддя Я.Ю. Кучко