Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 1414/5739/2012

провадження № 61-7132св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області, у складі судді

Коломієць В. В., від 14 грудня 2017 року.

Короткий зміст позовних заяв

У жовтні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У лютому 2013 року ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсними пункту кредитного договору та договору купівлі-продажу кредитного портфелю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва, у складі судді Безпрозванного В. В., від 04 грудня 2013 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором, що становить

14 810,49 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 118 380,25 грн, з яких: 107 278,53 грн - заборгованість за кредитом, 20 702,07 грн - заборгованість по відсоткам, пеня - 10 тис. грн. В іншій частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано захід забезпечення позову, вжитий ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2013 року, шляхом припинення арешту на 41/100 частку будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та транспортний засіб Opel Kadett, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва

від 04 грудня 2013 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявник пропустила строк на апеляційне оскарження судового рішення, а наведені у клопотанні про поновлення строку обставини не свідчать про поважність причин такого пропуску. Заявником не наведено підстав, які б свідчили про поважність причин невиконання нею свого процесуального обов`язку добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами, та не зазначено чому з липня 2013 року вона не цікавилась провадженням у справі, стороною якої вона є.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що відповідач не була присутня під час проголошення рішення суду першої інстанції. Вказувала, що не реалізувала своє право на оскарження судового рішення у зв`язку з тим, що суд першої інстанції не направив на її адресу повний текст рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

11 травня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04 грудня

2013 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 02 листопада 2017 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій також просила поновити їй строк на апеляційне оскарження цього рішення суду, посилаючись на те, що вона не була присутня в судовому засіданні, в якому було проголошено вступну та резолютивну частину оскарженого рішення та його повний текст не отримувала. Про існування оскарженого рішення її чоловік ОСОБА_1 дізнався від державного виконавця, копію рішення було отримано

25 жовтня 2017 року відповідно до її заяви.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 15 листопада

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху з наданням заявнику строку для виправлення недоліків: сплати судового збору та подання заяви про поновлення строку з наведенням інших поважних підстав для його поновлення.

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду 14 грудня 2017 року ОСОБА_2 надала квитанцію про сплату судового збору, а також заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначала, що повний текст оскарженого рішення вона не отримувала поштою та просила поновити їй пропущений строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва

від 04 грудня 2013 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України).

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»(заява N 3236/03) Європейський суд з прав людини вказав, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 292 ЦПК України, 2004 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, 2004 року, заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ (частини перша та друга статті 73 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України, 2004 року, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Встановивши, що апеляційна скарга ОСОБА_2 подана 02 листопада 2017 року, тобто після спливу майже чотирьох років з дня складення повного тексту рішення суду першої інстанції та визнавши підстави, на які посилається ОСОБА_2 для поновлення строку на апеляційне оскарження, неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду від 04 грудня

2013 року.

Колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги на те, що судом першої інстанції у порушення статті 222 ЦПК України, 2004 року, на адресу заявника не було надіслано повний текст оскарженого судового рішення, оскільки відповідач протягом чотирьох років не здійснювала жодних заходів для того, щоб дізнатись про стан розгляду справи, учасником якої вона є, та про наявність якої їй та її чоловіку було відомо. Крім того, відповідно до журналу судового засідання від 04 грудня 2013 року (а. с. 185-186) під час проголошення вступної та резолютивної частини оскарженого судового рішення був присутній представник ОСОБА_1 (який є чоловіком

ОСОБА_2 ) - ОСОБА_4 ( а. с. 66). Матеріали справи не містять доказів того, що з моменту винесення рішення суду першої інстанції

(04 грудня 2013 року) до моменту подання апеляційної скарги,

ОСОБА_2 особисто зверталась до суду із заявами про видачу копії оскарженого судового рішення. Не надано й доказів наявності перешкод для отримання ОСОБА_2 копії оскарженого рішення протягом тривалого часу. Крім того, оскаржене судове рішення суду першої інстанції було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржену ухвалу, діяв у відповідності до положень частини третьої статті 297 ЦПК України,

2004 року, надав належну оцінку доводам заявника про зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення і зробив правильний висновок про їх неповажність.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при постановленні оскарженої ухвали порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович