Провадження № 2/947/6116/19
Київський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого судді Калашнікової О.І.
при секретарі Шеховцевій О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» про розірвання договору та стягнення коштів за договором фінансового лізингу,
Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 29.10.2019 року відкрите провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» про розірвання договору та стягнення коштів за договором фінансового лізінгу. У відповідності до приписів ст.274 ЦПК України справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін про дату, час і місце розгляду справи, що визначено ч.5 ст.279 ЦПК України.
Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що вимоги підтримує і не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.
Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не надав, про дату,час і місце розгляду справи сповіщався судом у відповідності до вимог закону.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, щ відповідає положенням ст..280 ЦПК України.
Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне:
Відповідач свої зобов`язання за договором Фінансового лізингу до сьогодні не виконав, досудові вимоги ОСОБА_1 залишив без уваги, офіс Одеського відділення ТОВ «Максус Лізинг» не працює, тому ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом порушеного права, посилаючись на положення ст.ст.806,629,509,651,653 ЦК України.
Дослідивши надані докази і наведені позивачем доводи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.
Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.
Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.
За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.
Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Так, згідно із частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 768 грн 40 коп підлягає стягненню з ТОВ « Максус Лізинг» на користь позивача. Оскільки позивач не надав письмових доказів понесених витрат на правничу допомогу - ці судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Максус Лізинг» про стягнення грошових коштів за договором фінансового лізингу задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.