Справа № 340/374/18
Провадження № 22-ц/4808/1328/19
Провадження № 22-ц/4808/1356/19
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_1 про визнання нечинним та скасування заповіту, за апеляційними скаргами Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду, ухвалене у складі судді Бучинського А.Б. 21 серпня 2019 року, та апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником - адвокатом Лазоришиним Іваном Івановичем, на додаткове рішення Верховинського районного суду, ухвалене у складі судді Бучинського А.Б. 09 вересня 2019 року в смт. Верховина,

в с т а н о в и в :

03 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_1 про визнання нечинним та скасування заповіту.

В заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна сестра її матері - ОСОБА_3 , яка 13 грудня 2017 року склала заповіт, за змістом якого все належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_1 .

Також вказує, що вона є спадкоємцем за законом після смерті тітки, яка при житті висловлювала намір належні їй домоволодіння та земельні ділянки в с. Устеріки Верховинського району залишити їй, а домоволодіння та земельні ділянки в с. Хороцево Верховинського району - відповідачці ОСОБА_1 , яка надавала допомогу ОСОБА_3 за місцем її проживання в с. Хороцево.

ОСОБА_2 вважає даний заповіт нечинним у зв`язку з порушенням порядку його складання та посвідчення, так як фактично заповіт від імені спадкодавця не складався. Також зазначає, що заповіт не відповідає волі ОСОБА_3 , оскільки остання взагалі не зверталась до представника сільської ради з метою посвідчення заповіту, що підтвердили сусіди та родичі, які спілкувались з тіткою безпосередньо перед її смертю, та які ствердили, що остання не мала наміру складати заповіт.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 була особою похилого віку, малограмотною і за станом здоров`я та за наявності вад зору не могла самостійно ні прочитати ні підписати заповіт, та крім того, особою, яка посвідчувала заповіт, порушено п.п. 7-10 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі щодо реєстрації заповіту в день вчинення відповідної нотаріальної дії, ОСОБА_2 просила задовольнити позов.

Рішенням Верховинського районного суду від 21 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Встановлено нікчемність правочину - заповіту від 13 грудня 2017 року, посвідченого Хороцевським сільським старостою Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області Шарабуряк Ганною Михайлівною, від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_1 про визнання нечинним та скасування заповіту, відмовлено за їх безпідставністю.

Стягнуто в рівних частинах з Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 704,80 грн. витрат по оплаті судового збору.

Вирішуючи спір, суд вказав, що заповіт був підписаний не ОСОБА_3 , а іншою особою без присутності двох свідків та без зазначення у заповіті причин неможливості підписання заповіту заповідачем. Крім того, державна реєстрація заповіту у Спадковому реєстрі проведена з порушенням п.10 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою КМУ від 11 травня 2011 року № 491, а тому заповіт є таким, що посвідчений з істотними порушеннями вимог щодо його форми та посвідчення.

При цьому суд посилався на ч.1 ст. 1257 ЦК України, якою передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

28 серпня 2018 року представник ОСОБА_2 адвокат Лазоришин І.І. подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 15 000 грн. витрат на правову допомогу та 6 835 грн. витрат у зв`язку проведенням експертизи, на підтвердження чого подав договір про надання правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера, довідку про обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також витрат робочого часу, і квитанцію про оплату експертизи.

Додатковим рішенням Верховинського районного суду від 09 вересня 2019 року заяву задоволено частково.

Стягнуто в рівних частинах з Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн. та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи в сумі 6 835 грн., а всього 7 835 грн.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено за їх безпідставністю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Вказує на те, що почеркознавча експертиза була проведена з порушенням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, зокрема пункту 1.8, яким передбачено надання вільних зразків буквенного або цифрового письма не менш ніж на 15 аркушах, оскільки експерту були надані для дослідження лише заява ОСОБА_3 від 16 березня 1992 року про призначення пенсії, заява від 08 серпня 2002 року про перерахунок пенсії, а також відомості про виплату пенсії за січень-травень та липень-грудень 2017 року. Отже, вільні зразки підписів ОСОБА_3 , які містяться у заявах від 1992 року та 2002 року, не відповідають заповіту від 13 грудня 2017 року за часом виконання.

Крім того, під час розгляду справи представник відповідачів звертав увагу суду на те, що у відомостях про отримання пенсії не завжди розписувалась ОСОБА_3 .

Апелянт вважає, що з врахуванням вищенаведеного висновок експертизи викликає сумнів у його правильності, а тому не є належним та допустимим доказом.

Не враховано судом того, що представник Білоберізької сільської ради підтвердила те, що на прохання ОСОБА_3 вона склала заповіт на користь ОСОБА_1 у присутності останньої і цей заповіт підписала особисто ОСОБА_3 , а тому безпідставним є посилання суду першої інстанції на відсутність двох свідків при посвідченні заповіту та не зазначення у заповіті про неможливість підписання заповідачем.

Крім того, позивач не подала доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 через фізичні вади не могла сама прочитати заповіт. А посвідчення заповіту у присутності спадкоємця за заповітом та несвоєчасна державна реєстрація заповіту не є підставами вважати порушенням порядку посвідчення заповіту, наслідком чого є нікчемність заповіту, як це передбачено ч.1 ст. 1257 ЦК України.

Також зазначила, що ОСОБА_2 вважала, що заповіт, складений на користь ОСОБА_1 , порушує її право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , тому просила визнати цей заповіт нечинним і в судовому засіданні при уточненні судом позовних вимог представник позивачки наполягав на визнанні оспорюваного заповіту нечинним.

Разом з тим, суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову про визнання нечинним та скасування заповіту, тобто фактично відмовив у задоволенні позову в повному обсязі, але водночас ухвалив рішення про встановлення нікчемності заповіту і тим самим вийшов за межі позовних вимог.

Згідно ст. 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Апелянт зазначає, що якщо вимоги про визнання заповіту нечинним та його скасування, на думку суду зводяться до встановлення нікчемності заповіту, то не можна одночасно відмовити у задоволенні цих вимог та задовольнити позов.

Просить скасувати рішення суду в частині встановлення нікчемності заповіту від 13 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Білоберізька сільська рада також подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення суду в частині встановлення нікчемності заповіту від 13 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі з тих самих підстав, що і ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_2 - адвокат Лазоришин І.І. подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, посилаючись на те, що суд необґрунтовано задовольнив заяву про стягнення судових витрат лише частково.

Так, згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами п`ятою та шостою вказаної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

А відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при визначенні розміру витрат на правничу допомогу крім іншого враховується кваліфікація і досвід адвоката та фінансове становище клієнта.

Апелянт вказує, що ОСОБА_2 проживає на тимчасово окупованій території України, що ускладнює її участь у судових засіданнях, тому всі обов`язки сторони у справі покладені на нього. Зокрема, він вирішував питання про наявність правових підстав для оспорювання заповіту, збирав докази та подавав їх до суду, вивчав судову практику за аналогічними справами, подавав клопотання про призначення експертизи та вивчав методику проведення почеркознавчої експертизи, оскільки експерт стверджував про відсутність методики для дачі висновку з певних питань, поставлених судом перед експертом.

Крім того, він брав участь у судових засіданнях та витрачав час на дорогу до суду, розташованому в іншому районному центрі.

Зазначає, що все це впливає на розмір витрат за надання правничої допомоги, однак судом не враховано вищенаведеного.

Також в порушення положень ст. 137 ЦПК про те, що суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони, суд зменшив такий розмір з власної ініціативи.

Також судом не обґрунтований висновок про визначення витрат на правничу допомогу саме в розмірі 1000 грн. та безпідставно стягнуто витрати на правничу допомогу з ОСОБА_1 , оскільки заповіт є недійсним в результаті незаконних дій органу місцевого самоврядування.

Просить рішення суду в частині стягнення з відповідачів 1000 грн. витрат за надання правничої допомоги скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 15 000 грн.

У відзиві на апеляційні скарги Білоберізької сільської ради та ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 вказує на те, що доводи апелянтів щодо незаконності рішення суду є голослівними та не підтвердженні доказами.

Зазначає, що експерт надав висновок на підставі поданих судом документів. А вільні зразки підпису відбираються у вказаному апелянтами обсязі у випадку, коли особа, почерк якої є предметом дослідження, жива. Позивачкою подано та судом витребувано для експертного дослідження максимальну кількість документів зі зразками підпису ОСОБА_3 . Крім того, рішення суду обґрунтовано не лише висновком експерта, а і іншими зібраними по справі доказами. Просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг відповідачів.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та представники відповідачів свої апеляційні скарги підтримали, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнали.

Представник позивача свою апеляційну скаргу підтримав, апеляційні скарги відповідачів не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з таких підстав.

Встановлено, що 13 грудня 2017 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все майно, з чого б воно не складалась і де б воно не знаходилось, і яке буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла ОСОБА_1 .

Вказаний заповіт був посвідчений Хороцівським сільським старостою Білоберізької сільської ради ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області Шарабуряк Ганною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за № 46.(т.1 а.с. 56)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . (т.1 а.с.7).

За заявою ОСОБА_1 від 12.03.2018 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Мартищук О.Я. заведено спадкову справу №26/2018 від 12.03.2018. (а.с.52,61)

Крім цього, 24.04.2018 до приватного нотаріуса Мартищук О.Я. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті тітки ОСОБА_3 звернулася ОСОБА_2 . Ступінь родинного зв`язку між позивачем та спадкодавцем підтверджується свідоцтвами про народження, про смерть та про укладення шлюбу (а.с.5-10,64)

29.05.2018 року ОСОБА_2 повідомила приватного нотаріуса про оскарження в судовому порядку заповіту, складеного від імені ОСОБА_3 , у зв`язку із чим свідоцтво про право власності на спадкове майно не було видано. (т.1 а.с.70, 72)

Згідно висновку експерта від 19.04.2019 №СЕ-19/109/09-45ПЧ/19 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, проведеної за клопотанням позивача, підписи та рукописні написи в графі «Підпис» внизу лицевої сторони двох примірників заповіту, посвідченого Хороцівським сільським старостою Шарабуряк Г.М. 13 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №46 (один з яких знаходиться в матеріалах цивільної справи, а інший на 53 аркуші «Справи № Нотаріально-засвідчені документи (договори, заповіт, довіреності, інші) за 2017 рік»); підпис в графі «Сплатив» в квитанції про прийняття податків і зборів серія АМ №418888 від 13.12.2017; підпис на аркуші № 29, номер нотаріальної дії 46, в графі 7 «Підпис осіб, їх представників, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» в журналі вчинення нотаріальних дій Хороцівської сільської ради 04-05 виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою. (а.с.147-162)

Крім того, встановлено, що заповіт від 13.12.2017 року посвідчений у присутності ОСОБА_1 - особи на користь якої складений заповіт, та заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі лише 24 січня 2018 року.(т.1 а.с.60)

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заінтересованими особи, повноважними пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Враховуючи положення статті 1 Закону України «Про нотаріат», до системи нотаріату України входять посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють визначене законодавством коло нотаріальних дій у пунктах, де немає нотаріусів.

Предметна компетенція органів місцевого самоврядування на вчинення нотаріальних дій визначена Законом України «Про нотаріат». Відповідно до статті 37 цього закону (у редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту), органи місцевого самоврядування уповноважені вчиняти у тому числі таку нотаріальну дію, як посвідчення заповіту (крім секретних).

Як встановлено судом, заповіт підписаний іншою особою, що підтверджено висновком експерта від 19.04.2019 року №СЕ-19/109/09-45ПЧ/19, згідно якого підписи та рукописні написи в графі «Підпис» внизу лицевої сторони двох примірників заповіту, посвідченого Хороцівським сільським старостою Шарабуряк Г.М. 13 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №46 (один з яких знаходиться в матеріалах цивільної справи, а інший на 53 аркуші «Справи № Нотаріально-засвідчені документи (договори, заповіт, довіреності, інші) за 2017 рік»); підпис в графі «Сплатив» в квитанції про прийняття податків і зборів серія АМ №418888 від 13.12.2017; підпис на аркуші № 29, номер нотаріальної дії 46, в графі 7 «Підпис осіб, їх представників, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» в журналі вчинення нотаріальних дій Хороцівської сільської ради 04-05 виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Враховуючи встановлення судом, що заповіт підписано не ОСОБА_3 а іншою особою, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про встановлення нікчемності правочину, оскільки відсутність волі заповідача свідчить про недійсність заповіту.

Відповідачі не надали належних і допустимих доказів на спростування висновків експерта чи його необґрунтованості.

Додатково апеляційний суд врахував, що заповіт посвідчено у присутності ОСОБА_1 , тобто особи, на користь якої складено заповіт.

До того ж обраний позивачем спосіб захисту порушених прав та законних інтересів повністю відповідає статті 16 Цивільного кодексу України, оскільки слова «недійсний» і «нечинний» є синонімами і означають, що оспорюваний правочин не має юридичної сили. У зв`язку з цим доводи відповідачів щодо неправильного обрання позивачем способу захисту своїх прав і інтересів є безпідставними.

Разом з тим позовна вимога про скасування заповіту не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Аналіз змісту глави 85 ЦК України свідчить, що у цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування заповіту за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. Право скасувати заповіт належить лише заповідачу (статті 1254 ЦК України). Тоді як за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та визнання заповіту недійсним.

У зв`язку з цим підлягає скасуванню і додаткове рішення суду.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частинами першою та другою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні розміру компенсації витрат позивачки на правничу допомогу, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідачів щодо розміру таких витрат, дійшла висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу з таких підстав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявний у матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 29 травня 2018 року, укладений між ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , та адвокатом Лазоришиним І.І., долучені до матеріалів справи копія квитанції до прибуткового касового ордера та довідка про обсяг наданих адвокатом послуг, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Позивач не подала до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з урахуванням викладеного, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їхній розмір та стягнути з відповідачів на користь позивача 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 3 000 грн із кожного.

Витрати по оплаті проведення експертизи підлягають до стягнення в повному обсязі.

Враховуючи наведене, з відповідачів на користь позивачки слід стягнути з кожного по 352,40 грн витрат по оплаті судового збору, по 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та по 3417, 50 грн витрат по оплаті експертизи.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду від 21 серпня 2019 року та додаткове рішення Верховинського районного суду від 09 вересня 2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області та ОСОБА_1 про визнання нечинним та скасування заповіту задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт від 13 грудня 2017 року, складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та посвідчений Хороцевським сільським старостою Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області Шарабуряк Ганною Михайлівною.

В задоволенні позову про скасування заповіту - відмовити.

Стягнути з Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області (, с. Білоберізка Верховинського району Івано-Франківської області) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), з кожного по 352,40 грн витрат по оплаті судового збору, по 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та по 3417, 50 грн витрат по оплаті експертизи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 26 листопада 2019 року.