Справа № 442/2507/19 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/811/2320/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.02.2011 року, просила ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 2-601/11 від 14.02.2011 року вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи на те, що стягнення аліментів в такому розмірі не достатніми для належного утримання сина, а тому змушена звернутися до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2019 рокупозов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 14 лютого 2011 року по цивільній справі № 2-601/11, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1600 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Аліменти слід стягувати з моменту набрання чинності даним рішенням.

Виконавчий лист № 2-601/11 виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на підставі рішення суду від 14 лютого 2011 року, після його виконання повернути в суд.

Стягнуто з ОСОБА_3 768 гривень 40 коп. судових витрат в дохід держави.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 , вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт зазначає, що збільшуючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 , до 1600 гривень, суд першої інстанції вважав, що цих коштів достатньо для повного, всебічного розвитку дитини, для достатнього рівня її життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Ухвалюючи рішення про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції не зазначив, які саме обставини були враховані судом прешої інстанції при визначенні розміру аліментів в сумі 1600.00 грн. Судом не враховано те, що закон не пов`язує визначення розміру аліментів з майновим станом стягувача аліментів. Неправомірними, на думку апелянта, є покладення саме на неї обов`язку подання доказів про одержання відповідачем доходів в більшому розмірі, оскільки саме у відповідача є можливість надання доказів його майнового стану. Також апелянт посилається на те, що відповідач не має інших дітей, які б також потребували матеріального забезпечення, з нього не проводиться стягнень за виконавчими документами, тривалий термін працює за кордоном, є працездатним, хронічних захворювань немає, на обліку у центрі зайнятості, як безробітній, не перебуває, а тому має можливість виконувати покладений на нього чинним законодавством та моральними принципами обов`язок батька надавати матеріальну допомогу для забезпечення належного рівня життя та розвитку для дитини.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7 , суд першої інстанції, враховуючи потреби дитини, наявність у відповідача обов`язку по утриманню дитини, дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати щомісячно на користь позивачки 1600.00 грн. на утримання дитини до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини, оскільки стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 450.00 грн. щомісячно не відповідає чинному законодавству, гарантованому розміру аліментів на дитину у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з роз`ясненнями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає можливість для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, а ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у шлюбі з 19 квітня 2007 року, який розірвано 20 вересня 2010 року, що підтверджується рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які записані батьками у свідоцтві про народження, виданому 17.10.2007 року (серія НОМЕР_1 ).

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2010 року прізвище ОСОБА_8 змінено з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 2-601/11 від 14 лютого 2011 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що кошти, які повинен сплачувати відповідач на утримання сина згідно з рішенням суду у розмірі по 450.00 грн. щомісячно, не є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, такий не відповідає мінімальному розміру аліментів, які підлягають стягненню на дитину відповідного віку, дитина таких коштів потребує, а батько дитини повинен надавати кошти на утримання у розмірі, необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи потреби дитини, матеріальне становище позивачки, на утриманні якої знаходиться малолітній син, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необхідність збільшення розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини сторін і стягнення таких в розмірі 1600.00 грн. щомісячно, оскільки стягнення аліментів в присудженому судом розмірі 450.00 грн. не дає можливості позивачці забезпечити належне матеріальне утримування їхнього сина, забезпечити інші матеріальні витрати пов`язані з фізичним, духовним та моральним розвитком сина.

З огляду на вищенаведене, а також зважаючи на рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, потреби малолітнього сина сторін, колегія суддів вважає вірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 450.00 грн. до 1600.00 грн., оскільки розмір аліментів, які стягуються на користь дитини у розмірі 450.00 грн. не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на потреби дитини, рівень її життя, і збільшення розміру аліментів до 1600.00 грн. щомісячно, відповідає встановленим обставинам справи.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів та їх розмір, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи відсутність будь яких протипоказань для працевлаштування відповідача, в тому числі і на високооплачувану роботу для поліпшення його матеріального стану, колегія суддів вважає, що збільшення судом першої інстанції розміру аліментів забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови проживання дитини, її гармонійний розвиток, і при цьому дитина сторін буде захищеною та буде отримувати матеріальне утримання від батька, з яким не проживає, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Доводи апелянта про те, що відповідач не має інших дітей, які б також потребували матеріального забезпечення, з нього не проводиться стягнень за виконавчими документами, тривалий час працює за кордоном, є працездатним, хронічних захворювань немає, на обліку у центрі зайнятості як безробітній не перебуває, а тому має можливість виконувати покладений на нього чинним законодавством та моральними принципами обов`язок батька надавати матеріальну допомогу для забезпечення належного рівня життя та розвитку для дитини, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення аліментів в розмірі 6000.00 грн. щомісячно, оскільки розмір аліментів, які присуджені судом першої інстанції у розмірі 1600.00 грн., на думку колегії суддів, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та на даний час відповідає її потребам, встановленому законом мінімальному розміру аліментів на дитину відповідного віку, а також зважаючи на обов`язок обох батьків забезпечити матеріальне утримання дитини, який має бути рівним.

Окрім того, доводи апелянта про матеріальну можливість ОСОБА_3 сплачувати аліменти у розмірі 6000.00 грн. щомісячно, є голослівними та не підтверджені належними доказами у справі.1

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 21.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.