Єдиний унікальний номер 234/9235/19 Номер провадження 22-ц/804/3096/19
Головуючий у 1-й інстанції Данелюк О.М. Єдиний унікальний номер 234/9235/19
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/3096/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М. Будулуци М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05 вересня 2019 року цивільну справу № 234/9235/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (головуючий у 1 інстанції суддя Данелюк О.М.),

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначив, що 05.03.2019 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконала і станом на 24 квітня 2019 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 28578 гривень 08 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 1841,21 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 21649,82 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу - 3250,00 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1337,05 грн. - штраф (процентна складова).

У зв`язку з викладеним АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 28578 гривень 08 копійок, а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 1921 гривень.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05 вересня 2019 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 05 березня 2013 року у сумі 1841 грн. 21 коп., та судовий збір у розмірі 123 грн. 76 коп. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, якою просив рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про відсутність договірних правовідносин та відсутність заборгованості. Підписання відповідачем анкети-заяви свідчить про укладення договору саме на тих умовах, що зазначено позивачем. Крім того, відповідач також особисто підписав довідку про умови кредитування, у якій зазначено тип картки та кредитної лінії, відсоткова ставка за користування кредитом, порядок та розмір нарахування пені та штрафів. Також, посилається на судову практику зі спірних правовідносин.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Відповідачем не було подано апеляційну скаргу на судове рішення щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи убачається, що 05 березня 2009 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір шляхом оформлення і підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

У заяві, яка містить особистий підпис позичальника, зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг; а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідно зазначеної заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку 30 березня 2009 року відповідачка підписала особисто, вона отримала кредитну картку з відновлюваним типом кредитної лінії з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% на місяць або 30% на рік, нарахованих на суму залишку заборгованості за тілом кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний ліміт згідно заяви встановлено у 500 грн.

У довідці про умови кредитування також встановлено сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається з наступного: пеня - базова процентної ставки за договором/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту; пеня - 1% від заборгованості, але не менш 10 грн. Крім того, зазначено про нарахування штрафів при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором - 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Отже, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві та довідці, суд приходить до переконання про укладення сторонами саме кредитного договору та отримання в зв`язку з цим відповідачем кредитної картки з відновлюваним типом кредитної лінії з кредитним лімітом 500 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць або 30% на рік, нарахованих на суму залишку заборгованості за тілом кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На виконання умов кредитного договору позивачем ОСОБА_1 надано картку № НОМЕР_1 строком дії по березень 2015 року, яку, в подальшому, за згодою клієнту банку було перевипущено. А саме, 26 березня 2013 року на ім`я ОСОБА_1 видано кредитну картку № НОМЕР_2 строком дії по липень 2015 року та 16 липня 2015 року видано картку № НОМЕР_3 строком дії по червень 2018 року включно.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ім`я ОСОБА_1 30 березня 2009 року банком встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 грн.; 22.10.2009 року кредитний ліміт збільшено до 2000 грн.; 22.10.2010 року кредитний ліміт збільшено до 2400 грн.; 07.12.2010 року кредитний ліміт збільшено до 2800 грн.; 23.01.2011 року кредитний ліміт збільшено до 3200 грн.; 27.02.2011 року кредитний ліміт збільшено до 3800 грн.; 20.03.2011 року кредитний ліміт збільшено до 4400 грн.; 25.04.2011 року кредитний ліміт збільшено до 5200 грн.; 28.05.2011 року кредитний ліміт збільшено до 6200 грн.; 05.04.2012 року кредитний ліміт збільшено до 8000 грн.; 15.05.2014 року кредитний ліміт зменшено до 6600 грн.; 01.11.2016 року кредитний ліміт зменшено до 00 грн.

Як убачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 31 травня 2019 року становить 28578 грн 08 коп. і складається із: 1841 грн 21 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 21649 грн 82 коп. заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання, 3250 грн. заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також заборгованість по судовим штрафам у розмірі 1837,05 грн.

На час розгляду справи сума заборгованості не погашена.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не доведено узгодження запропонованих позичальнику Умов та правил банківських послуг, які відповідачем не підписані. У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання. Нарахування штрафних санкцій суперечить положенням законодавства щодо захисту споживача у кредитних відносинах, оскільки споживач не повідомлений належним чином про умови кредитування. Послався також на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної під час перегляду 03 липня 2019 року судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17).

Проте з зазначеним висновком суду н можна погодитися у повному обсязі з наступних підстав.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

З матеріалів справи убачається, що у даному випадку кредитний договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви №094214007 від 30.03.2009 року та довідки про умови кредитування №094229141 від 30.03.2009 року, у яких визначені умови щодо розміру та порядку нарахування штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору.

Таким чином, договір укладено у письмовій формі і підписано сторонами, та між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобов`язання саме у порядку та спосіб, якій визначено договором, і цей факт є доведеним. За таких обставин, твердження суду першій інстанції щодо відсутності погоджених сторонами умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання не відповідають дійсності. Тому відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог на цій підставі суперечить вимогам законодавства та обставинам справи.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції помилково, в порядку ч.4.ст. 263 ЦПК України, посилався на правовий висновок, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) оскільки вона не стосується даних правовідносин та постановлена у справі з іншими обставинами. В цій справі висловлено правову позицію про застосування положень статтей 633, 634 ЦК України щодо договору приєднання у разі відсутності узгодження умов договору, які встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Тоді як в даній справі - підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них основними умовами укладеного договору.

Проте вирішуючи справу по суті апеляційний суд зазначає, що згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до матеріалів справи відповідач зареєстрована та постійно проживає у АДРЕСА_1 . Згідно розпорядження Кабінету міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Краматорськ Донецької області, де відповідач зареєстрований та постійно проживає, включене до цього переліку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що штрафні санкції за неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором нараховані під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» яким на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів, а саме: штрафи за невиконання зобов`язань за кредитним договором позичальнику були нараховані при зверненні до суду у 2019 році, неустойка за невиконання зобов`язань за кредитним договором відповідачу нарахована у період з 01.08.2016 року по 24.04.2019 року.

Зазначене унеможливлює нарахування та відповідно стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафами.

З урахуванням наведеного у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з пені за прострочене зобов`язання - 21649,82 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу - 3250,00 грн., 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 1337,05 грн. - штрафу(процентна складова) повинно бути відмовлено з інших підстав, ніж зазначено судом першої інстанції, а тому рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порядку та розміру нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки статтею 13 ЦПК України суд визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Та відповідно до частини 6 статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. При поданні позову до суду першої інстанції позивачем не було заявлено вимог про стягнення процентів за користування кредитним договором. За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині не мають правового значення, адже апеляційний суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; неправильно застосовано норми матеріального права, то рішення суду в частині наведення мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про відмову у стягненні заборгованості по пені та штрафам підлягає зміні.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05 вересня 2019 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочене зобов`язання у розмірі 21649,82 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 3250,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 1337,05 грн., змінити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

М.С. Будулуца