УХВАЛА

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа №761/20362/18

провадження № 61-2891ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Каларашу А. А. в цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України у м. Києві про зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року та на постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року, відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ГУНП у м. Києві.

У вересні 2019 року ФОП ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року та на постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для оформлення касаційної скарги відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, сплати судового збору та надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.

У листопаді 2019 року до суду надійшла заява ФОП ОСОБА_1 про відвід судді Каларашу А. А., в обґрунтування якої заявник посилається на те, що постановляючи ухвалу Верховного Суду від 23 вересня 2019 року, суддя Калараш А. А. обмежив право скаржника на доступ до суду, оскільки відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишив касаційну скаргу без руху. Зважаючи на вищенаведене, ухвала Верховного Суду від 23 вересня 2019 року на думку заявника є дискримінаційною стосовно ФОП ОСОБА_1 та незаконною, а тому з цих підстав просить заяву про відвід задовольнити.

Вивчивши подану заяву, Верховний Суд дійшов висновку, що вона є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Скаржник в заяві не посилається на вищенаведені підстави для відводу судді.

З мотивувальної частини заяви про відвід вбачається, що заявник вважає ухвалу Верховного Суду від 23 вересня 2019 року незаконною та дискримінаційною стосовно себе, як підприємця, в зв`язку з вимогою суду щодо сплати судового збору.

Одним з правил, яким має відповідати подана до суду касаційна скарга, є наявність доказів сплати судового збору або документів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору (пункт третій частини четвертої статті 392 ЦПК України).

Законом України «Про судовий збір» встановлені правила, за яких підлягає сплаті судовий збір, та підстави, за наявності яких особа звільняється від сплати судового збору (статті 5-6 Закону України «Про судовий збір»).

Положеннями статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено ряд підстав, зокрема, для звільнення від сплати судового збору лише для фізичних осіб. Скаржник зазначає в касаційній скарзі свій статус - фізична особа-підприємець, адвокат. Однак, чинне законодавство не передбачає можливості застосовувати правила статті 8 Закону України «Про судовий збір» до фізичних осіб підприємців, на що суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, звернув увагу ФОП ОСОБА_1 в ухвалі від 23 вересня 2019 року.

За правилами частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Оскільки, посилання в заяві про відвід зводяться фактично до незгоди ФОП ОСОБА_1 з процесуальним рішенням судді, що в світлі вищенаведеного положення частини четвертої статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу, то суд визнає заяву про відвід необґрунтованою та передає матеріали справи до відповідного структурного підрозділу суду для виконання вимог статті 40 ЦПК України.

Керуючись статтями 36, 37, 40 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Каларашу Андрію Андрійовичу визнати необґрунтованою та передати до відповідного структурного підрозділу суду для виконання вимог статті 40 ЦПК України

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш