Справа № 362/1575/19
Провадження № 2/539/1215/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Алтухової О.С.,
за участі секретаря судового засідання Ануфрієвої Н.М.,
учасники справи в судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, в якій просив: зобов`язати ОСОБА_2 на наступному записі телепрограми «Епіцентр Української політики» на каналі «NEWSONE» або у спосіб, найбільш близький по способу їх озвучення, або через телеканал «NEWSONE» не пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили, в його присутності стоячи в голос промовити такі слова: «Я, ОСОБА_2 , прошу вибачення у ОСОБА_1 за те, що 21 грудня 2018 року назвав його «мразю», та «падлом». Визнати, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію висловлювання щодо його причетності до «політики Кремля», та зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену ним недостовірну інформацію на телеканалі «NEWSONE» шляхом оголошення тексту такого змісту: «27 ІНФОРМАЦІЯ_1 2018 року під час запис телепрограми «Епіцентр Української політики» на телеканалі «NEWSONE» мною, ОСОБА_2 , було поширено інформацію про те, що ОСОБА_1 «російський пропагандист, який працює за російські гроші», «працює за гроші Кадирова,» та є «Кремлівським пропагандистом». Поширена мною інформація є недостовірною та не відповідає дійсності». Зобов`язати припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що 21 грудня 2018 року він, ОСОБА_1 , був запрошений на запис телепрограми «Епіцентр Української політики» на каналі «NEWSONE». Зйомка відбувалася в студії шостого павільйону кіностудії ім. Довженко за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 Перемоги АДРЕСА_2 . Під час зйомок крім нього були присутні інші гості програми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . ОСОБА_8 відбувалася у присутності глядачів.
Під час запису телепрограми відповідач ОСОБА_2 , який є народним депутатом України, заявив, що він, ОСОБА_1 , є «пропагандистом Кремля». Також він використовував неприпустимі висловлювання на його адресу, що принижували його честь та гідність, та не відповідали дійсності. А саме, від імені ОСОБА_9 на його адресу лунали такі слова:
« ОСОБА_10 в ефірі сидить російський пропагандист, який працює за російські гроші, більш того, працює за гроші ОСОБА_11 , ось він сидить напроти мене... Я стверджую на всю країну, що ОСОБА_12 є Кремлівським пропагандистом!».
На вимогу ведучого припинити подібні вислови він продовжив, що ОСОБА_1 є «падло» і «відробляє Кремлівські гроші», в чому він «впевнений на 100%». Ці висловлювання були проголошені в присутності глядачів та в подальшому, при виході випуску «Епіцентр Української політики» на каналі «NEWSONE», були донесені до невизначеного кола осіб.
Після того, як він, ОСОБА_1 , висловив своє небажання вступати та продовжувати конфлікт із ОСОБА_2 , останній попрямував до нього і між ними сталася сутичка.
Після сутички ОСОБА_3 використовував неприпустимі погрози на його адресу: «Я його уб 'ю, він має здохнути!».
Пізніше, коли він, ОСОБА_1 , мав намір залишити студію, ОСОБА_2 наздогнав його та наніс удари своєю палицею в область спини, проголошуючи на його адресу: «Ох ти і мразь!».
Також зазначив, що він за специфікою своєї діяльності є інтернет-блогером, має власний канал на платформі «youtube», бере інтерв`ю в учасників політичних та соціальних подій країни, що носять резонансний характер. Має відповідне посвідчення журналіста (спеціальний кореспондент). Також ним було випущено ряд відеороликів, в яких особи, у яких він бере інтерв`ю, висловлювали свої думки стосовно особи ОСОБА_13 .
На своїй сторінці у ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 com) ОСОБА_2 розмістив для нього повідомлення, що його чекає участь журналіста ОСОБА_16 , якого було вбито.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 вересня 2019 року вказаний позов прийнято до провадження та призначено судове засідання.
Позивач у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток поштовим повідомленням із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному вебсайті суду на порталі «Судова влада України». Заяв про поважність причин пропуску судового засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву тощо не надав.
За відсутності учасників справи розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши відповідно до ст.ст.89,263 ЦПК України докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.
Судом встановлено, що 24 грудня 2018 року до ефіру вийшла телепрограма «Епіцентр Української політики» за участю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .
Як убачається із запису вказаної телепрограми, в день її запису між позивачем та відповідачем відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_2 висловився на адресу ОСОБА_1 таким чином: «У вас в ефірі сидить російський пропагандист, який працює за російські гроші, більш того, працює за гроші ОСОБА_11 , ось він сидить напроти мене... Я стверджую на всю країну, що ОСОБА_12 є Кремлівським пропагандистом!», « ОСОБА_1 є «падло» і «відробляє Кремлівські гроші», в чому я «впевнений на 100%», «Ох ти і мразь!».
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Вказана конституційна норма кореспондує статті 10 Конвенції з основоположних прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна людина має право на свободу вираження своїх поглядів, одержувати та поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів.
Правильність думки чи оцінки тієї чи іншої особи може бути предметом думки, оцінки інших осіб, але не предметом повноважень судової влади. Вони можуть оспорюватися у порядку полеміки, у тому числі й у друкованому засобі, по радіо чи в телепередачі або іншим адекватним способом.
Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, згідно із статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи або посадової особи рівня суспільного значення та її діяльність становить суспільний інтерес. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).
Суд зауважує, що позивач ОСОБА_1 , позиціонуючи себе інтернет-блогером, в позовній заяві зазначає, що має власний канал на платформі «youtube», а здійснюючи свою діяльність, в тому числі бере інтерв`ю в учасників політичних та соціальних подій країни, що носять резонансний характер. При цьому позивач має відповідне посвідчення журналіста (спеціальний кореспондент). Отже, свою діяльність ОСОБА_1 здійснює у публічному просторі, поширюючи її результати мережею «Інтернет» та надаючи отримувачам інформації невизначеному колу осіб, що переглядають його відеоролики, можливість оцінювати та коментувати їх. Такого роду діяльність в умовах напруженої соціальної та політичної ситуації у країні внаслідок загальновідомих подій останніх років вочевидь має ризики наражатися на критику з боку тієї частини суспільства, яка не поділяє поглядів позивача, і до якої, як вбачається з досліджених судом обставин справи, належить і відповідач ОСОБА_2 . Проаналізувавши відеозапис телепередачі в частині виступу відповідача в контексті наведених вище норм закону, що регулюють виниклі між сторонами відносини, суд вбачає, що вислови відповідача на адресу позивача відображають його особисте бачення та характеристику діяльності ОСОБА_1 саме як інтернет-блогера, який дотримується інших поглядів на певні події, ніж ОСОБА_2 . Щодо характеру висловлювань відповідача, які містили образливі для позивача елементи, суд вдається до рішення ЄСПЛ від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини», де визначено, що, навіть припускаючи, що висловлювання … могли бути визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. Крім того, слід враховувати, що при розгляді подібних справ необхідним є врахування критерію пропорційності, а також обґрунтованості обмеження. Є нагальним розмежувати розуміння відомостей фактичного характеру та думок, поглядів, критичних висловлювань та оцінок, висловлених відповідачем в порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова. Відтак, поширена ОСОБА_2 інформація є його власними оціночними судженнями, що ґрунтуються на особистому трактуванні відповідачем отриманої з інших джерел інформації, а не фактичними твердженнями, які можливо перевірити і підтвердити або спростувати. Поширення таких висновків відповідачем має оцінюватися з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації, отриманої з різних джерел.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача промовити офіційні вибачення суд зазначає, що такий захід безпосередньо не передбачено в національному законодавстві, зокрема у статтях 16, 277 ЦК України.
Європейський суд з прав людини зауважив, що у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичні особи мають право вимагати спростування відомостей, які не відповідають дійсності та принижують їх честь і гідність, та відшкодування завданої шкоди.
У справі від 05 травня 2011 року «Редакція газети «Правое дело» та Штекель проти України» (Editorial board of pravoe delo and Shtekel v. Ukraine) Європейський Суд дійшов висновку, що зобов`язання судом другого заявника вибачитися не було встановлене законом і, відповідно, у цьому відношенні було порушення статті 10 Конвенції.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 26 листопада 2019 року.

Суддя Лубенського міськрайонного суду О.С. Алтухова