ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/6748/15

провадження № 22-ц/4809/1314/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Авраменко Т. М., Письменного О. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - Приватне підприємство «Вагран»,

відповідачі - ОСОБА_1 , Виконавчий комітет Кіровоградської міської ради, Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради,

представник відповідача 2 ОСОБА_2 ,

представник відповідача 3 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2016 року у складі головуючої судді Панфілової А. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У вересні 2015 року Приватне підприємство «Вагран» (далі ПП «Вагран») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, з урахуванням уточнень, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житла зі звільненням приміщення від особистих речей, стягнення заборгованості з оплати за користування кімнатою у розмірі 10 400 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ПП «Вагран» на підставі свідоцтва про право власності від 20 жовтня 2004 року № 651 на праві приватної власності належить будинок по АДРЕСА_2 , а відповідач незаконно вселилась у кімнату АДРЕСА_3 НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 . Договір оренди ОСОБА_1 укладати відмовляється, узаконити проживання у кімнаті або звільнити кімнату також не бажає. Незаконне використання кімнати відповідачем порушує право ПП «Вагран» щодо володіння та розпорядження належною йому на праві власності житловою площею.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПП «Вагран», виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на цілий будинок АДРЕСА_2 від 20 жовтня 2004 року за № 651, виданого на ім`я ПП «Ваг ОСОБА_4 » на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 14 жовтня 2004 року №1546 в обмін договору купівлі-продажу від 29 листопада 2002 року в частині права власності на кімнату АДРЕСА_1 , скасування його державної реєстрації права приватної власності, визнання права користування кімнатою АДРЕСА_4 . м АДРЕСА_5 2,6 кв. м, АДРЕСА_6 2,2 кв. м АДРЕСА_7 АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 набула право користування спірним житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1 на підставі ордера від 20 червня 1988 року № 152, наданого їй відкритим акціонерним товариством «Кіровоградбуд» (далі ВАТ «Кіровоградбуд»), на сім`ю у складі трьох осіб. Вона зареєстрована за вказаною адресою, що підтверджується записами в поквартальній картці Ф-17 та у картці прописки Ф-16, а також відповідною відміткою (штампом) у її паспорті. Крім того, ні ВАТ «Кіровоградбуд», ні його правонаступник ПП «Вагран» після укладення з нею договору про надання послуг з обслуговування та утримання будинку, шляхом відкриття на її ім`я особового рахунку, не пред`явили їй претензій щодо її виселення і до теперішнього часу до суду не звертались, не повідомляли про своє право на спірну кімнату.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПП «Вагран» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення без надання іншого житла зі звільненням від особистих речей відмовлено. Позовні вимоги ПП «Вагран» про стягнення заборгованості з оплати за користування кімнатою задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Вагран» заборгованість за користування житлом 10 400 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Вагран» 1218 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Задовольняючи позов вимоги ПП «Вагран» про стягнення заборгованості з оплати за користування кімнатою, суд першої інстанції виходив із того, що власник має право отримати грошові кошти за користування його власністю відповідно до фактичних договірних відносин сторін згідно зі статтею 901 ЦК України і договором оренди житла.

Відмовляючи у решті позовних вимог ПП «Вагран», суд виходив з того, що у ОСОБА_1 немає іншого житла, позивачем не було належним чином повідомлено її про необхідність укладення відповідної угоди щодо оренди житла на тих чи інших умовах та у разі відмови у її оформленні, необхідності звільнення житлового приміщення у певні строки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд виходив із того, що набуття ПП «Вагран» права власності на підставі оспорюваних рішення та свідоцтва не порушують її права, законодавцем не визначено такого способу захисту порушених прав як визнання незаконним і скасування рішення органу у цьому випадку виконавчого комітету, та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності в частині права власності на певну квартиру. Оскільки ні оскаржуване рішення, ні оскаржуване свідоцтво не містять частин щодо кімнат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог первісного та зустрічного позовів.

Зазначала, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідач не погоджується із висновком суду про те, що договір оренди кімнат фактично укладений і підлягає виконанню в частині розміру оплати за оренду житла, оскільки письмовий договір між сторонами відсутній, а розмір плати за користування спірним житлом позивачем не обгрунтований. Не грунтується на нормах чинного законодавства виконаний розрахунок заявленої до стягнення заборгованості за оренду житла.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року скасовано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2016 року в частині позову Приватного підприємства «Вагран» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, шляхом виселення без надання іншого житла, та стягнення коштів скасовано, і ухвалено нове рішення про відмову у задоволення вказаних позовних вимоги. В решті рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Приватного підприємства «Вагран» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення без надання іншого житла залишено без змін. В частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати за користування кімнатою - скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа переглядається Кропивницьким апеляційним судом в частині позовних вимог Приватного підприємства «Вагран» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати за користування кімнатою у розмірі 10 400 грн.

Позивач в судове засідання апеляційного суду свого представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України за місцем реєстрації юридичної особи (а.с.109, 123, 132 т. 3), за вказаною позивачем поштовою адресою для листування (а.с. 3 т. 1, а.с. 1, 122, 131 т. 3), та адресою перебування його представника (а.с. 113 т. 2, а.с. 130 т. 3).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, представників відповідачів 2 та 3 за довіреностями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення в частині, що переглядається скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 05 квітня 1979 року № 365 (а.с. 188 т. 1) затверджено акт Державної комісії на введення в дію гуртожитку на 558 місць по АДРЕСА_8 ).

Відповідно до архівної довідки від 16.06.2014 року адреса будинку АДРЕСА_2 , АДРЕСА_9 адресі АДРЕСА_10 (а.с. 102 т. 1).

ОСОБА_1 на підставі ордера №152 від 20 червня 1988 року вселилась як робітник ЖКК тресту «Кіровоградбуд», зареєстрована та проживає у кімнаті АДРЕСА_1 (а.с. 9, 38, 91, 105, 113, 114 т. 1), яка є приватною власністю ПП «Вагран» (а.с.102,187 т.1).

Згідно копії трудової книжки (а.с.113 т.1) після звільнення 28 квітня 1992 року з роботи в ЖКК трест «Кіровоградбуд», на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, скорочення чисельності штату працівників, ОСОБА_1 залишилась проживати у спірній кімнаті гуртожитку, власником якого на той час був Державний будівельномонтажний трест «Кіровоградбуд».

13 листопада 2003 року ПП «Вагран» вирішено змінити статус з гуртожитку по АДРЕСА_2 на будинок для малих сімей.

23 червня 2004 року, розглянувши звернення ПП «Вагран» виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради прийнято рішення № 899, яким надано статус будинку для малих сімей гуртожитку по АДРЕСА_2 (а.с.116 т.1).

14 жовтня 2004 року прийнято рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 1546 «Про погашення та зміну правовстановлювального документа на цілу будівлю гуртожитку по АДРЕСА_2 та видачу свідоцтва про право власності». 20 жовтня 2004 року ПП «Вагран» видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 , відповідно до якого йому на праві приватної власності належить будинок по АДРЕСА_2 (а.с. 190, 244 т. 1).

24 лютого 2015 року Кіровоградською міською радою прийнято рішення № 3956, яким скасовано п. 1 рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 23 червня 2004 року № 899, скасовано рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 14 жовтня 2004 року № 1546.

Відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 13 березня 2012 року у справі за позовом ВАТ «Кіровоградбуд» до ПП «Вагран» про визнання права власності та витребування майна (а.с.21-24 т.2), замовником будівництва гуртожитку у м. Кіровограді, в якому проживає ОСОБА_1 був комбінат «Кіровоградтяжбуд», правонаступником якого був Державний будівельно монтажний трест «Кіровоградбуд».

Шляхом перетворення в процесі приватизації Державного будівельно монтажного тресту «Кіровоградбуд» на підставі наказу Фонду державного майна України від 28 червня 1994 року № 43-АТ створено ВАТ «Кіровоградбуд», яке відповідно до статуту товариства стало власником переданого йому у власність майна Державного будівельно монтажного тресту «Кіровоградбуд».

Згідно з наказом № 15 від 19 лютого 1997 року вказане майно передано ВАТ «Кіровоградбуд» у власність дочірньому підприємству «Житлово експлуатаційна контора» ВАТ «Кіровоградбуд».

11 червня 1997 року дочірнє підприємство «Житлово експлуатаційна контора» ВАТ «Кіровоградбуд» продало спірний гуртожиток ТОВ «Славія».

Відповідно до копії договором купівлі-продажу від 29.11.2002 року ТОВ «Славія» продало ПП «Вагран» приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 189 т. 1).

Згідно копії свідоцтва про право власності будинку в АДРЕСА_2 право власності належить ПП «Вагран» та складається з цілого будинку, свідоцтво від 20 жовтня 2004 року №651 видане на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 14 жовтня 2004 року №1546, в обмін договору купівлі-продажу від 29 листопада 2002 року (а.с. 245 т. 1)

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частини третьої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.

Статтею 118 ЖК УРСР встановлено, що службові житлові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до статті 122 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення є спеціальний ордер, який видає виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на підставі рішення про надання службового жилого приміщення.

Відповідно до положень частини другої статті 128 ЖК УРСР (тут і надалі у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

У статті 129 ЖК УРСР визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Самоправними визнаються дії, що свідчать про заняття житлового приміщення особою, яка усвідомлювала, що права на це вона не мала, або зайняла помешкання після відмови відповідного органу в його наданні. Вселення громадян у житлове приміщення не на підставі ордера, а на підставі іншого адміністративного акту (наприклад, письмового дозволу відповідної посадової особи) або рішення некомпетентного органу не є самоправним вселенням. Якщо ж особа зайняла житлове приміщення без ордера, але на підставі дозволу, така особа не може вважатися такою, що самоправно зайняла житлове приміщення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року (заява № 30856/03) зазначив, що згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункти 40, 41).

Встановлено, що ОСОБА_1 вселилася до спірного житла на підставі ордера №152 від 20.06.2019 року наданого ТРЕСТ «Кіровоградбуд», як робітник вказаної установи (а.с.106 т.1).

Після звільнення 28 квітня 1992 року з роботи в ЖКК трест «Кіровоградбуд» за скорочення чисельності штату працівників (а.с.113 т.1), ОСОБА_1 залишилась проживати у спірній кімнаті гуртожитку та продовжує проживати й на даний час.

Тобто, відповідач вселився у спірне житлове приміщення за згодою попереднього власника гуртожитку до того, як ПП «Вагран» набуло право власності на цей баготоквартирний будинок (гуртожиток).

ПП «Вагран» є власником указаного будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20 жовтня 2004 року № 651, виданого на підставі рішення Кіровоградського міськвиконкому від 14 жовтня 2004 року № 1546.

Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Встановлено, що такий договір між сторонами не укладався.

Питання оплати за користування житловими приміщеннями в гуртожитках та оплати за житлово-комунальні послуги на момент виникнення спірних правовідносин було врегульоване Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (далі Закон № 1875-IV), Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, яке втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2015 року № 582 (далі Положення про гуртожитки 1986 року) та Положенням про гуртожитки, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84 (далі Положення про гуртожитки 2015 року).

Згідно з пунктом 18 Примірного положення про гуртожитки 1986 року (чинного впродовж з 01 червня 2014 року до 19 серпня 2015 року частини періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість) громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

Відповідно до пункту 38 Примірного положення про гуртожитки плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею, і окремо плата за них не стягується. Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Такі ж положення щодо оплати послуг за гуртожитки містяться у пункті 7 розділу ІІІ Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27 квітня 2015 року, за змістом якого розмір плати за проживання в гуртожитку визначається у договорі найму приміщення у гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку, а плата за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/ тарифів та такі послуги.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1875-IV (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Згідно із пунктами 2, 3, 4 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, з власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі договір про надання послуг). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. м загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 18 травня 2016 року (№ 6-2535цс15), від 15 травня 2017 року (№ 6-1367цс16).

Рішенням Кіровоградської міської ради від 29 листопада 2014 року за № 3273 скасовано рішення ВК Кіровоградської МР від 02 серпня 2011 року № 728 «Про встановлення ПП «Вагран» тарифу на послуги з утримання гуртожитку та прибудованої території», на час розгляду справи вказане рішення є чинним і не скасоване в судовому порядку (а.с. 117-123 т. 2).

Встановлено, що ОСОБА_1 , як споживач комунальних послуг з тепло- та електро- постачання, з централізованого постачання холодної води та водовідведення регулярно здійснювала проплати за вказані послуги (а.с.109,111-112 т.1, а.с.35-73,82-85,87-104 т.2).

Крім того, згідно копії розрахункової книжки та чеків відповідачем також сплачувалися послуги за користування житлом (квартплата) (а.с.110 т.1, а.с.72,77-81,84,87,89,93,114 т.2).

Заперечуючи проти зазначеного позивачем розміру заборгованості з оплати за користування кімнатою, ОСОБА_1 вказала, що неодноразово зверталася до ПП «Вагран» з листами про надання інформації щодо місцезнаходження його адміністрації, реквізитів для сплати квартплати, здійснення перерахунку заборгованості та визначення суми заборгованості, що зокрема підтверджується її заявою від 07 липня 2014 року (а.с. 28 т. 2).

ПП «Вагран» до матеріалів справи долучено копію листа без зазначення адресата, дати та вих. номера щодо законності вселення деяких мешканців кімнат по АДРЕСА_2 , в якому запропоновано укласти договір оренди та користування кімнатами, для укладення яких слід звернутися за адресою АДРЕСА_11 кафе АДРЕСА_12 Куба», 2-й поверх. У вказаному листі міститься інформація, що 01 травня 2014 року засновником ПП «Вагран» прийнято рішення про встановлення плати за користування кімнатою в гуртожитку: за кімнату площею 16,5 кв м 400 грн, за кімнату площею 22,5 кв. м 500 грн (а.с.113 т.2).

Доказів щодо направлення та відповідно отримання ОСОБА_1 вказаного листа позивачем до суду не надано.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи даних із чого складається сума нарахованої позивачем заборгованості, за якими тарифами ПП «Вагран» проведений розрахунок розміру плати за гуртожиток, а також за відсутності погодженого сторонами розміру такої плати у договорі найму житлового приміщення, визначений ПП «Вагран» розмір плати не може вважатись обґрунтованим.

Крім того, до 19 серпня 2015 року (набрання чинності Положенням про гуртожитки 2015 року) плата за користування приміщеннями у гуртожитках, що перебувають у відособленому користуванні громадян, визначалась за ставками квартирної плати, установлених для будинків державного та громадського житлового фонду, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за користування приміщенням в гуртожитку за період з 01 червня 2014 року до 19 серпня 2015 року за ставками, визначеними в рішенні власника гуртожитку, є безпідставними.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за користування кімнатою в гуртожитку, розрахованої на підставі рішення засновника ПП «Вагран» за період з 01 червня 2014 року до 01 липня 2016 року в сумі 10400 грн є помилковим, не відповідає наявним у матеріалах справи доказам, суперечить зазначеним нормам матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, наданим та дослідженим доказам, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Вагран» заборгованості з оплати за користування кімнатою підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги за безпідставністю та недоведеністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позову судові витрати слід залишити по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Вагран» заборгованості з оплати за користування кімнатою в сумі 10400,00 грн скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Т. М. Авраменко

О. А. Письменний