Справа № 456/4551/18
Провадження № 2/456/492/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за заробітною платою та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки ФОП ОСОБА_2 на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 10428,72 грн., моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 03.07.2018 між ним та фізичною особою підприємцем, яка використовує найману робочу працю, ОСОБА_2 укладено трудовий договір. 28.08.2018 його звільнили з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КУпАП. Під час звільнення йому не було видано трудову книжку та в порушення ст. 116 КЗпП України не виплачено всіх належних сум у день звільнення. Остаточний розрахунок до дня звернення з даною заявою до суду не проведено. Відповідно до вимог ст. 110 КЗпП України, ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний при кожній виплаті заробітної плати повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Жодного разу його роботодавець не інформував про нараховану йому загальну суму заробітної плати, про утримання та суми належні до виплати, в тому числі й при звільненні. Після звільнення 07.09.2018 йому виплатили частину коштів, належних при звільненні, в сумі 1723,00 грн. Згідно з довідкою Пенсійного фонду України йому в липні 2018 року нараховано 1776,89 грн., у серпні 2091,97 грн. Відповідно до п. 3 Договору фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівника згідно з режимом підсумкового обліку робочого часу з урахуванням 40-годинного робочого тижня з підсумковим періодом обліку часу 1 календарний рік. Відповідно до умов цього договору робота у вихідні, святкові та неробочі дні підлягає компенсації відповідно до чинного законодавства. Розмір мінімальної заробітної плати у 2018 році місячний з 01.01.2018 по 31.12.2018 становив 3723 грн., погодинно 22,41 грн. Фактично він приступив до виконання трудових обов`язків з 20.05.2018, що підтверджується записами з камер відеоспостереження в магазинах по АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . Зазначає, що відомості про прийняття його на роботу внесено до трудової книжки 03.07.2018, а не 20.05.2018. Перебуваючи на посаді адміністратора торгового залу, під час чергування він забезпечувався спецзасобами. Відомості про чергування вносилися до журналу про облік таких чергувань, в якому працівник підтверджував факт прибуття на чергування своїм підписом. Окрім того, до журналу вносилися відомості про отримання та здачу спецзасобів із зазначенням місяця, дати та години, про що працівник особисто проставляв свій підпис. Відомості про те, що він вперше прибув на чергування та отримав спецзасоби занесені до журналу обліку 20.05.2018. Того ж дня адміністратор залу ОСОБА_3 помилково вніс свій запис про чергування і вписав своє прізвище замість його. Після усного зауваження помилку було виправлено. Таким чином, при розрахунку роботодавець зобов`язаний був виплатити йому заробітну плату за травень, за червень, доплатити до розміру мінімальної зарплати за липень та серпень, а також за роботу у святкові дні у подвійному розмірі та компенсацію за невикористану відпустку.

02.10.2018 він звернувся до ФОП ОСОБА_2 із заявою, в якій просив провести з ним розрахунок у повному обсязі згідно з трудовим законодавством України та умовами Трудового договору від 03.07.2018, однак відповіді не отримав. Вважаючи, що його права порушені в період з 10.11.2018 по 15.11.2018 він звернувся до Головного управління з питань праці у Львівській області, Головного управління з питань праці у Запорізькій області та Державної інспекції України з питань праці зі скаргою про порушення законодавства про працю роботодавцем, однак на час звернення з позовною заявою до суду відповіді також не отримав.

За вказаний період ним було відпрацьовано 638 год., а саме: в магазині за адресою: АДРЕСА_1 : травень 69 год., червень 174 год., липень 193 год., серпень 129 год.; в магазині за адресою: АДРЕСА_2 : травень 68 год., червень 10 год.

За вказаний період його заробітна плата становила 14297,58 грн.

У липні 2018 року йому нараховано 1776,89 грн., у серпні 2091,97 грн., разом 3868,86 грн.

Таким чином, заборгованість за заробітною платою відповідача перед ним становить 10428,72 грн.

Крім цього, відповідач завдав йому моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з умисною, протиправною поведінкою відповідача щодо нього. Через несвоєчасний розрахунок з ним та відсутність у нього на той час інших засобів для існування він став дратівливим, що стало причиною сварок у його сім`ї, а також було порушено звичний ритм життя. Моральну шкоду він оцінює в 7000,00 грн.

09.01.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника ФОП ОСОБА_2 адвоката Повіланського О.О., в обґрунтування якого останній покликається на те, що 03.07.2018 між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір на невизначений строк, на підставі якого відповідач прийняв позивача на посаду адміністратора залу. За заявою позивача від 22.08.2018 останнього звільнено з посади адміністратора залу 28.08.2018, про що зроблено запис у трудовій книжці. Крім цього, відповідно до заяви від 31.08.2018 позивач підтвердив, що на момент звільнення ним отримано трудову книжку та усі належні розрахунки по заробітній платі та інших платежах. Таким чином, позивач дійсно мав трудові відносини з відповідачем з 03.07.2018 по 22.08.2018. У зв`язку з особливостями роботи (магазин працював з 09:00 год. до 22:00 год. сім днів на тиждень та у вихідні та святкові дні) та гнучкого графіку розрахунок заробітної плати здійснюється згідно з режимом підсумкового обліку робочого часу з урахуванням 40 годинного робочого тижня з підсумованого обліку відпрацьованого часу 1 календарний рік. Всі нарахування відбувалися відповідно до табелю обліку використаного робочого часу, про що робились відмітки про кількість відпрацьованого часу. Ведення табелю є обов`язковим і це є підставою для нарахування заробітної плати працівнику. Відповідно до відпрацьованого часу відповідачем нараховано відповідні суми, що підтверджується відомостями про виплату грошей. Так, 23.07.2018 позивачу виплачено 500,00 грн.; 07.08.2018 930,40 грн., 23.08.2018 1000,00 грн., 28.08.2018 842,62 (остаточний розрахунок при звільненні). Твердження позивача про фактичний початок роботи з травня місяця не підтверджуються жодними доказами. Щодо надання позивачем нібито журналу обліку чергувань, то слід зазначити, що відповідачем такого журналу не ведеться, а документ, наданий позивачем, є невідомого походження, а тому не може слугувати доказом по справі. Також звертає увагу суду на те, що позивач, пред`явивши вимогу про стягнення моральної шкоди з відповідача, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Враховуючи наведене, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за заробітною платою та моральної шкоди в повному обсязі /а.с. 37-40/.

12.03.2019 ФОП ОСОБА_2 надала додаткові пояснення по справі, згідно з якими на даний час вона не веде підприємницької діяльності, а всі співробітники, що перебували у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , звільнені за домовленістю сторін в жовтні місяці 2018 року. Наразі у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 перебувають тільки ті співробітники, які знаходяться у декретній відпустці. Стосовно переліку осіб, яких позивач просить допитати як свідків, зазначає, що такі особи не мають жодного уявлення про обставини даної справи, оскільки працювали на інших точках та в інших містах України. З урахуванням даних пояснень та мотивів, зазначених у відзиві на позов, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідачки ФОП ОСОБА_2 адвокат Вуйцік О.Б. у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, покликаючись на те, що наведені позивачем у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, а подані позивачем докази не можуть вважатися належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування, тому позов є безпідставним і не підлягає до задоволення. Щодо відшкодування моральної шкоди, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів про характер та глибину страждань, яких він зазнав, не зазначено, в чому полягає порушення звичного для позивача ритму життя. Крім цього, в судовому засіданні позивач підтвердив, що до лікаря з приводу погіршення стану здоров`я він не звертався. Посилання позивача на те, що відповідач позбавив його засобів до існування не відповідає дійсності, оскільки звільнення позивача відбулося за його власним бажанням.

Суд, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав позивача трудового характеру в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 03.07.2018 між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено безстроковий трудовий договір, відповідно до якого працівник зобов`язаний виконувати роботу адміністратора залу: дбайливо ставитися до переданих йому матеріальних цінностей, діяти згідно з посадовою інструкцією, дотримуватися правил з охорони праці та пожежної безпеки, а фізична особа зобов`язується: оплачувати працю працівника згідно з режимом підсумованого обліку робочого часу з урахуванням 40 годинного робочого тижня з підсумковим періодом обліку відпрацьованого часу 1 календарний рік, посадовий оклад згідно зі штатним розкладом, забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці для виконання прийнятих працівником зобов`язань, обладнати робоче місце відповідно до вимог актів про охорону праці, надавати необхідний інвентар /а.с. 10/.

28.08.2018 трудовий договір розірваний сторонами за згодою сторін відповідно до п. 1 ст.36 КЗпП України /а.с. 10 на звороті/.

Судом встановлено, що 22.08.2018 позивач подав відповідачу заяву про звільнення його за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, останнім робочим днем просив вважати 28.08.2018 /а.с. 43/.

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 20.10.1976 ОСОБА_1 03.07.2018 прийнятий ФОП ОСОБА_2 на посаду адміністратора залу за трудовим договором. 28.08.2018 ОСОБА_1 звільнений з посади за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Трудовий договір від 03.07.2018 розірвано 28.08.2018 /а.с. 20/.

Позивач ОСОБА_1 підтвердив, що, звільняючись з посади адміністратора, він отримав на момент звільнення трудову книжку, усі належні розрахунки за заробітною платою та іншими платежами, а також відсутність претензій матеріального та морального характеру до свого роботодавця ФОП ОСОБА_2 (розписка ОСОБА_1 від 31.08.2018) /а.с. 44/.

Відповідно до посадової інструкції адміністратора залу, з якою ОСОБА_1 ознайомлений 03.07.2018, адміністратор залу контролює організацію торгово-технологічного процесу, правильне оформлення торговельного залу, викладення товарів, наявність цінників, збереження товарно-матеріальних цінностей, додержання правил торгівлі, правильність застосування цін та якість надання торговельних послуг покупцям. Консультує покупців з питань розміщення товарів у магазині, наявності товарів у продажу, їх якості та цін. Контролює своєчасне поповнення робочого запасу товарів, правильне використання торговельно-технологічного обладнання. Вживає заходів щодо прискорення обслуговування покупців, створення для них комфортних умов торговельного обслуговування, запобігання і ліквідації конфліктних ситуацій, що виникають під час обслуговування покупців. Стежить за раціональним розміщенням продавців, контролерів, касирів на робочих місцях. Контролює додержання працівниками правил безпечного ведення робіт, протипожежного захисту, виробничої санітарії та гігієни, правил внутрішнього трудового розпорядку, тощо /а.с. 98-99/.

Позивач ОСОБА_1 звертався до ФОП ОСОБА_2 . 02.10.2018 із заявою про проведення з ним розрахунку в повному обсязі згідно з трудовим законодавством України та трудовим договором від 03.07.2018 /а.с. 11, 12/.

Крім цього, позивач долучив до матеріалів справи опис Ф.107 «Укрпошта», з якого вбачається, що 12.11.2019 ним скеровано на адресу Головного управління Держпраці у Запорізькій області скаргу та долучені до неї документи /а.с. 12/. Однак відповіді за результатами його звернення позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Аналогічні положення містяться у ст. 110 КЗпП України.

Відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника (ст. 31 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про оплату праці» та частиною другою статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що позивач реалізував своє право на працю та 03.07.2018 уклав трудовий договір з відповідачем, фізичною особою, яка використовує найману працю, ОСОБА_2 .

Шляхом підписання трудового договору позивач погодився з умовами праці, обов`язками та оплатою праці.

На підставі письмової заяви позивача від 22.08.2018 останнього звільнено з роботи за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України /а.с. 43/.

Позивач власноручно підтвердив, що при звільненні він отримав трудову книжку та усі належні розрахунки по зарплаті та інших платежах, а також відсутність претензій матеріального та морального характеру до ФОП ОСОБА_2 /а.с. 44/.

Судом встановлено, що нарахування заробітної плати позивачу здійснювалося відповідно до Табеля обліку використання робочого часу, де зазначалися кількість відпрацьованих днів, годин, а також оклад (тарифна ставка), за яким здійснювалося нарахування.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Облік використання робочого часу, контролю за його дотриманням, розрахунку заробітної плати здійснюється за допомогою табеля обліку робочого часу.

Табель обліку робочого часу це поіменний список працівників структурного підрозділу (цеху (відділу), дільниці) підприємства (фізичної особи-підприємця). Його зобов`язані вести всі роботодавці (у тому числі фізичні особи-підприємці) незалежно від кількості працівників (лист Мінпраці від 13.05.10 № 140/13/116-10).

Згідно з Табелем обліку використання робочого часу за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 адміністратор залу ОСОБА_1 відпрацював за вказаний період 21 день, 84 години; оклад, тарифна ставка - 3723 грн. /а.с. 45-47/.

Згідно з табелем обліку використання робочого часу за період з 01.08.2018 по 31.08.2018 ОСОБА_1 відпрацював за вказаний період 19 днів, 76 годин; оклад, тарифна ставка - 3723 грн. /а.с. 48-50/.

Відповідно до таблиць розрахунку нарахувань за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 ОСОБА_1 нараховано 1776,89 грн., утримано всього 346,49 грн.; за період з 01.08.2018 по 31.08.2018 ОСОБА_1 нараховано 2091,97 грн. (в тому числі, компенсація за відпустку 496,40 грн.), утримано всього 249,35 грн. /а.с. 55-56/.

Згідно з відомістю на виплату грошей № ЮР000002774 від 23.07.2018 ОСОБА_1 виплачено 500,00 грн. /а.с. 51/.

Крім цього, згідно з відомістю на виплату грошей № ЮР000003048 від 07.08.2018 ОСОБА_1 виплачено 930,40 грн. /а.с. 52/.

Згідно з відомістю на виплату грошей № ЮР000003648 від 23.08.2018 ОСОБА_1 виплачено 1000,00 грн. /а.с. 53/.

Крім цього, ОСОБА_1 28.08.2018 виплачено 842,62 грн., про що свідчить відомість на виплату грошей № НОМЕР_2 від 28.08.2018 /а.с. 54/.

Таким чином, відповідачем згідно з вимогами чинного трудового законодавства забезпечено достовірний облік виконуваної позивачем роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці, на підтвердження чого долучено табелі обліку використання робочого часу за відпрацьований позивачем період, відомості на виплату грошей за липень та серпень 2018 року і таблиці розрахунку нарахувань. Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, що спростовують твердження позивача про відпрацювання ним 638 годин, починаючи з 20.05.2019, та наявність заборгованості із заробітної плати в сумі 10428,72 грн.

Відтак відповідачем ФОП ОСОБА_2 дотримано вимоги ст. 116 КЗпП України в частині виплати всіх сум, що належать позивачу при звільненні. Зазначені обставини не були спростовані позивачем у судовому засіданні.

Крім цього, долучені до матеріалів справи відомості на виплату грошей, які містять його особистий підпис в графі про одержання, свідчать про обізнаність позивача щодо розміру заробітної плати, яка йому виплачувалася, та періоду здійснення таких виплат /а.с. 51-54/.

Більше того, позивач у судовому засіданні не заперечив той факт, що трудовий договір підписано ним свідомо, добровільно та без будь-якого тиску.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст.79 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 КУпАП).

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження покликання позивача, що фактичний допуск його до виконання трудових обов`язків відбувся 20.05.2018, оскільки вказані обставини не доведені позивачем належними та допустимими доказами.

Як на доказ підтвердження даного факту, позивач посилається на відеозаписи з камер відеоспостереження, що знаходяться в магазинах « ІНФОРМАЦІЯ_1 вік» по АДРЕСА_1 Зелена, АДРЕСА_2 , а також журнал обліку чергувань, куди заносилися відомості про чергування (факт прибуття на чергування), що засвідчувалося підписом.

Крім цього, позивач стверджує про те, що перебуваючи на посаді адміністратора торгового залу, під час чергування його забезпечували спецзасобами, на підтвердження чого долучає копії документів, де зазначено дату, годину, прізвище позивача та його підпис про прийняття спецзасобів /а.с. 13-18/.

Однак відеозаписи з камер відеоспостереження до матеріалів справи не долучені, клопотання про їх витребування позивач не заявляв, відтак такі твердження позивача є голослівними і такими, що не заслуговують на увагу.

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_5 пояснив, що він працює в магазині «Золотий вік», що знаходиться по вул. Валова, АДРЕСА_3 , з 09.11.2017. Позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в липні-серпні 2018 року на посаду адміністратора залу. Магазин «Золотий вік» працює з 09:00 год. до 17:00 год. В магазині є два адміністратори залу, які працюють по 4 години по змінах, 1 зміна з 09:00 год. до 13:00 год., 2 зміна з 13:00 год. до 17:00 год. без вихідних. На зміні є 1 адміністратор та 2 продавці, може бути директор. В обов`язки адміністратора входить контролювати дотримання порядку в магазині, а також наявність товарів та їх викладення на вітрини. Жодних облікових журналів чергувань та видачі спецзасобів не ведеться, жодні спецзасоби адміністраторам залу не видаються. Магазин «Золотий вік» знаходиться під сигналізацією. Відкриття магазину та зняття його із сигналізації проводиться в присутності адміністратора. В магазині наявна кнопка тривожної сигналізації, яка є в кожного працівника магазину, охорону якого здійснює спеціальна охоронна фірма, з якою укладений договір.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оригінал письмового доказу, а саме: журналу обліку чергувань позивачем не надано, представник відповідача та допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 заперечили наявність такого, а тому за відсутності вказівки щодо знаходження письмового доказу та неподання його оригіналу такий не відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, а тому не береться судом до уваги.

Крім цього, з матеріалів справи судом встановлено, що 01.10.2016 між Управлінням поліції охорони у Львівській області в особі Стрийського МРВ УПО (в подальшому Виконавець) та ФОП ОСОБА_2 (в подальшому Замовник) укладено договір на централізовану охорону майна на об`єкті з реагуванням наряду поліції охорони № 553, відповідно до якого виконавець зобов`язується здійснювати охорону майна замовника на об`єкті, а саме: ювелірному магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 вік» по АДРЕСА_1 , та обслуговування сигналізації на цьому об`єкті /а.с.108-121/.

Окрім того, 01.10.2016 між Управлінням поліції охорони у Львівській області в особі Стрийського МРВ УПО (в подальшому Виконавець) та ФОП ОСОБА_2 (в подальшому Замовник) укладено договір про спостереження за станом системи ручної тривожної сигналізації на об`єкті з реагуванням наряду поліції охорони № 554т, згідно з яким виконавець здійснює в інтересах замовника, починаючи з 01.10.2016, спостереження за станом та технічне обслуговування сигналізації, що встановлена на об`єкті замовника - ювелірному магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 вік» по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 ; у разі надходження на пункт централізованого спостереження (ПЦС) сигналу про спрацювання сигналізації забезпечує реагування наряду реагування (НР) для встановлення причин його надходження; виконавець надає послуги за цим договором з моменту здачі сигналізації, що встановлена на об`єкті, під спостереження і до моменту зняття її з-під спостереження відповідно до Інструкції з користування сигналізацією /а.с. 122-129/.

Вищенаведені докази свідчать про те, що охорону майна ювелірного магазину «Золотий вік» по вул. АДРЕСА_1 , 1 АДРЕСА_3 здійснює спеціалізована охоронна фірма Стрийський МРВ УПО на підставі вищевказаних договорів, що спростовує твердження позивача про видачу йому спецзасобів на підставі журналу обліку чергувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Беручи до уваги наведене та враховуючи той факт, що всупереч вимогам ст. 76 ЦПК України позивачем будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження наявності заборгованості із заробітної плати не надано і, навпаки, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримано всіх норм законодавства, що регулюють оплату праці, а тому суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 10428,72 грн., що є підставою для відмови в позові у цій частині. За таких обставин до задоволення також не підлягає і вимога позивача про стягнення моральної шкоди.

Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи вищенаведене, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за заробітною платою та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Повний текст рішення складено судом 22.11.2019.

Суддя Л.В.Гула