ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року

м.Суми

Справа №592/5288/18

Номер провадження 22-ц/816/27/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собина О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2018 року в складі судді Косолап М.М., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено 17 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивує тим, що з 08.08.2003 року по 26.04.2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду від 26.04.2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 500,00 грн щомісячно, однак аліменти останній не сплачує. ОСОБА_2 бачив сина останній раз у 2011 році, коли вони перебували у шлюбі, і з того часу окремо проживав від них, не цікавиться життям сина і не бажає його бачити, матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.10.2018 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції розглянув справу без його особистої участі, провівши розгляд справи в режимі відеоконференції з Сумським слідчим ізолятором, оскільки з квітня 2017 року він перебуває в слідчому ізоляторі, чим і скористалась позивач, подавши позов.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.

Служба у справах дітей Сумської міської ради просила провести судове засідання без участі їх представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний і духовний розвиток, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, позивач та відповідач з 08.08.2003 року по 26.04.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем (а.с. 7-10).

З 14.02.2015 року ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, від якого мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 11).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.04.2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 у розмірі 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

Відповідно до довідки відділу ДВС ОСОБА_2, у період з 2012 по 2018 роки аліменти не сплачував. Заборгованість станом на 30.04.2018 року становить 37516,13 грн (а.с. 12-14).

Відповідно до довідки навчального закладу від 07.05.2018 року ОСОБА_4 навчається у 8 класі Приватного загальноосвітнього навчального закладу Сумська приватна гімназія «Просперітас». Його батько не бере участі у вихованні сина, не підтримує зв'язок зі школою, не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не відвідує батьківські збори, психологічні семінари, тренінги для батьків (а.с. 15, 54).

Згідно висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради за № 1751/27.1-26 від 12.10.2018 року служба у справах дітей вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Висновок мотивовано тим, що 10.10.2018 року проведено обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_4. Під час проведення обстеження з дитиною велася бесіда у ході якої ОСОБА_4 розповів, що останні спогади про батька з дитячого садка. До школи батько жодного разу не приходив, не відвідував його вдома, не телефонував, не вітав з днями народження, не дарував і не надсилав подарунків, не намагався спілкуватися. Хлопець не пам'ятає як виглядає батько. Кожного літа дитина відвідує бабусю та дідуся по лінії батька,але батька там не бачив. Подарунків від батька родичі не передавали. Свого вітчима ОСОБА_4 називає татом і має з ним дружні стосунки (а.с. 50 - 51).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно із статтею 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Крім того, відповідно до частини другої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Дослідивши зібрані по справі докази, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що останній свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_4, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Доказів про те, що невиконання ним батьківських обов'язків викликане перешкодами для цього з боку матері дитини чи об'єктивними причинами за період, зокрема, до квітня 2017 року, поміщення в слідчий ізолятор, відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1057,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги, сплату якого відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1057,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, сплату якого відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 січня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина