Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 759/796/17

провадження № 61-34775св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є., від 30 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОК «Кейт-Колект») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про виселення.

Позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» мотивовані тим, що 24 квітня 2008 року між акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» ( далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та відповідачем укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . 12 грудня 2011 року, відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки, ПАТ «УкрСиббанк» відступив позивачу свої права вимоги до відповідача за зобов`язаннями по кредитному та іпотечному договорам. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач набув право власності на предмет іпотеки. На вимогу про добровільне виселення з квартири відповідач не реагує, продовжує незаконно проживати в квартирі, законним власником якої є позивач. Майно було придбано відповідачем за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, отже обов`язок надати відповідачу інше постійне жиле приміщення відсутній.

Позивач просив суд виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено.

Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Кей-Колект» є власником спірної квартири, про що є відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки право власності позивач набув на підставі права вимоги за договором іпотеки, укладеним з відповідачем, який не виконав належним чином приписи статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суд дійшов висновку про виселення відповідача, який відмовився це зробити добровільно.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 6 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про виселення відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року скасовано державну реєстрацію прав власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру, здійснену 21 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. ТОВ «Кей-Колект» не є власником спірної квартири, а тому не має права вимоги про виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ТОВ «Кей-Колект» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Кей-Колект» законно набуло право власності на спірне майно, а на час подання касаційної скарги справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект» про визнання протиправними дії, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення у власність (759/6976/16-ц) перебуває на розгляді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 направив заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якій просить залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07 червня 2019 року справу призначено колегії суддів у складі судді-доповідача Кривцової Г. В. та суддів: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 194 650 доларів США зі сплатою 13% річних, строком до 25 квітня 2033 року.

24 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк», укладено договір іпотеки № 84132, на підставі якого іпотекодавець передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

24 квітня 2018 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 200457, відповідно до пункту 1.1. якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли із зазначеного кредитного договору.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 24 квітня 2008 року № 0 в розмірі 240 743,80 доларів США.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передав позивачу права вимоги за кредитним договором від 24 вересня 2008 року № 0, про що листом від 15 грудня 2011 повідомлено ОСОБА_1

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» зобов`язується передати у власність, а ТОВ «Кей-Колект» прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Одночасно з відступленням прав вимоги до ТОВ «Кей-Колект» переходять усі права ПАТ «УкрСиббанк» за усіма договорами забезпечення.

На підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та поруки, укладеного 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ТОВ «Кей-Колект» прийняло права вимоги за договором іпотеки та договором поруки, зазначеними у додатку 1 до цього договору, а саме: договір іпотеки від 24 квітня 2008 року № 0, заставодавець ОСОБА_1 , договір поруки від 24 квітня 2008 року № 0 - поручитель ОСОБА_3 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. про визнання протиправними дії та повернення у власність квартири - задоволено частково.

Визнано незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М.

Скасовано реєстрацію передачі у власність ТОВ «Кей-Колект» квартири АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 21 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коблєвою А. М. (з відкриттям розділу), індексний номер 28934135 від 25 березня 2016 року, номер запису про право власності 13870216.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до вимог статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Суди встановили, що сторони договору іпотеки, укладеного 24 квітня 2008 року досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до пункту 5.2.1 договору іпотеки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Отже, позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише в добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

У частинах 2 і 3 зазначеної статті встановлений порядок дій банку з метою виселення мешканців з їх житла, що є предметом іпотеки. Так, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина друга статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічний порядок виселення з житлових приміщень, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачений і у частині 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР.

Зазначена у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, у разі, якщо сторони договору іпотеки передбачили у ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР процедури. Її недотримання є підставою для відмови у позові про виселення мешканців житла, що є предметом іпотеки і на яке звертається стягнення, оскільки на момент звернення з таким позовом відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав іпотекодержателя чи нового власника стосовно предмета іпотеки.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду постанові від 13 березня 2019 року у справі № 520/72281/15-ц (провадження № 14-49цс19).

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року встановлено, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність ТОВ «Кей-Колект» укладено не було, а ОСОБА_1 , як іпотекодавець, не надавав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки на момент пред`явлення вимоги про виселення, до іпотекодержателя ТОВ «Кей-Колект» не перейшло право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержавтеля, відсутні підстави для задоволення вимог ТОВ «Кей-Колект» про виселення ОСОБА_1 з іпотечної квартири без надання іншого житлового приміщення.

Доводи касаційної скарги про те, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року не є преюдиційним щодо неукладення договору про добровільну передачу у власність ТОВ «Кей-Колект» спірної квартири, оскільки переглядається судом касаційної інстанцій, спростовується положенням статті 384 ЦПК України. Вказане рішення залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 759/6976/16-ц (провадження № 14-523цс18).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник