Провадження № 2/470/277/19
Справа № 470/810/19
21 листопада 2019 року смт. Березнегувате
Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Лусти С.А.,
за участю секретаря Дячук А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Березнегувате в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком

15 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідач є її колишнім чоловіком зареєстрований в її будинку, але не проживає в ньому з 2008 року і в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. В 2012 році їх шлюб розірвано. Наявність реєстрації відповідача у будинку позивача створює для неї правові наслідки, перешкоджає їй здійснювати в повному обсязі право власності на будинок. Оскільки позивач є власником зазначеного будинку, має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. В зв`язку з викладеним просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явилася, направила заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.
Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України.
Оскільки позивач надав заяву про розгляд справи за її відсутності, а відповідач не з`явився в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.
Судом встановлено, що 03 липня 2001 року позивач за договором купівлі продажу АВР № 366760, посвідченим державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори та зареєстрованим у Березнегуватській філії БТІ за № 115 від 03 липня 2001 року, придбала житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 (а.с.8).
Згідно довідки про склад сім`ї № 218/05-06 від 01 жовтня 2019 року, виданої Нововолодимирівською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області, місце проживання позивача та відповідача зареєстроване у спірному житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6).
15 листопада 1999 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією актового запису про шлюб № 7 від 15.11.1999 року складеного виконавчим комітетом Нововолодимирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, який в подальшому розірвано рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2012 року провадження № 2/1404/196/2012, згідно відмітки в копії паспорта позивача серії НОМЕР_1 , прізвище після розірвання шлюбу залишено прізвище " ОСОБА_3 " (а.с.5, 18).
Таким чином судом встановлено, що на час придбання вказаного будинку позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.
Згідно акту обстеження місця проживання від 23 вересня 2019 року, складеного депутатом Нововолодимирівської сільської ради Березнегуватського району Т.Яковлєвою, відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2008 року (а.с.7).
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За вимогами ст.68 СК України, що діяла на час розірвання між вказаними особами шлюбу, розірвання шлюбу, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.
Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільним майном, таке право не припиняється й у разі розірвання шлюбу та здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
При цьому, реалізація права одним із співвласників не повинна утискати інтереси інших співвласників, що передбачає заборону обмеження прав одних учасників за рахунок других.
Отже, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, власник майна не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, з підстав передбачених ст. 405 ЦК України, так як це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72,109, 110, 116 ЖК Української РСР.
За такого, відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком.
При цьому, посилання позивача на те, що відповідач в будинку не проживає, а його реєстрація в ньому створює позивачу незручності, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не можуть бути визнані обґрунтованою підставою для позбавлення власника права на володіння та користування належним йому майном.
В силу ст.141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню й судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-284 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його постановлення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Березнегуватським РВ УМВС України в Миколаївській області 22 березня 2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроджденець м.Томай Лоєвського району Республіка Молдова, зареєстрований АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_4 С ОСОБА_5 . Луста