Справа № 204/3728/19
Провадження № 2/204/1179/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, яку уточнила 19 червня 2019 року, в якій остаточно просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу у розмірі 252 200 доларів США, що на момент подання позову складає 6 650 009 грн. 60 коп., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 5 жовтня 2015 року позивачка надала відповідачу у позику грошові кошти в сумі 252 200 доларів США на строк до 30.05.2016 року, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою. Однак, в порушення взятого на себе зобов`язання, відповідач грошові кошти позивачці не повернув, припинив з нею спілкуватись. Згідно курсу НБУ на момент подання позову 252 200 доларів США складає 6 650 009 грн. 60 коп. Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо повернення позивачці грошових коштів в добровільному порядку не виконує, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивачка не з`явилась, але від її представника - ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 5 жовтня 2015 року ОСОБА_1 надала у позику відповідачу - ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 252 200 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_2 від 5 жовтня 2015 року.

Згідно вказаної розписки відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачці борг у сумі 252 200 доларів США 30 травня 2016 року.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачка свої зобов`язання виконала у повному обсязі, тобто передала відповідачу ОСОБА_2 обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу порушив взяті на себе зобов`язання, та не повернув суму позики в обумовлений у договорі строк, тобто до 30 травня 2016 року. Таким чином, на теперішній час сума неповернутої позики становить 252 200 доларів США.

У зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, позивачка вирішила скористатись правом вимоги та 27 травня 2019 року звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми позики є законними та обґрунтованими.

При цьому, згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Згідно роз`яснень наданих у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, відповідно до частини першої статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Сума заборгованості відповідача ОСОБА_2 за договором позики від 5 жовтня 2015 року становить 252 200 доларів США.

Офіційний курс валюти встановлений НБУ на 23 жовтня 2019 року становить: 1 долар США - 24,8446 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачкою у розмірі 252 200 доларів США х 24,8446 грн. станом на 23 жовтня 2019 року дорівнює 6 265 808 грн. 12 коп.

Таким чином судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 було порушено право позивачки на повернення їй грошових коштів, наданих позичальнику у позику, яке підлягає судовому захисту.

Отже, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 5 жовтня 2015 року у розмірі 6 265 808 грн. 12 коп.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивачки має також бути стягнутий сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 9 605 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 192, 525, 526, 533, 610, 612, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 12, 76-78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282, 288 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики від 5 жовтня 2015 року у розмірі 6 265 808 грн. 12 коп. та судові витрати по справі у розмірі 9 605 грн., а всього 6 275 413 грн. 12 коп. (шість мільйонів двісті сімдесят п`ять тисяч чотириста тринадцять гривень, дванадцять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.О. Дубіжанська