Справа № 588/1308/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.11.2019 року м.Тростянець
Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань Лободи Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу суду, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся із указаним позовом, який мотивував тим, що відповідач звернувся до позивача із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.02.2016, згідно якої отримав кредит у розмірі 1830,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява від 18.02.2016 разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір.
Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.
У судове засіданні представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с.36).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи. Поштові відправлення на 20.09.2019 та 24.10.2019, направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача, були вручені останній (а.с.43,50), про свідчить її підпис про отримання поштового повідомлення. Поштове відправлення на 21.11.2019 повернулося на адресу суду без вручення відповідачеві з відміткою поштаря «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" (а.с.53).
Ураховуючи, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.39), останнє поштове відправлення направлялося також за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідач не повідомляла, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає, повторне поштове відправлення таким, що доставлене.
За таких обставин, враховуючи письмову згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Розділу ІІ Глави 11 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів.
Матеріалами справи установлено, що 18.02.2016 ОСОБА_1 із метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 18.02.2016, згідно якої отримала кредит у розмірі 1830,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.9).
У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді.
До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в "Приватбанку" (а.с.10, 11-25).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
За ухвалою суду (а.с.40), позивачем було надано виписку по кредитній картці ОСОБА_1 у період з 19.02.2016 по 01.08.2019 та інформацію про видану ОСОБА_1 кредитну картку, термін її дії (а.с.46-47).
Як убачається із довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК", ОСОБА_1 видавалася така кредитна картка: № НОМЕР_1 із датою відкриття 18.02.2016, терміном дії до 12/19 (а.с.47 на звороті).
Із розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача убачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, придбавала товари у магазинах, вносила кошти на погашення заборгованості, знімав готівку та ін. (а.с.7-8, 46-47).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Дотепер, як випливає із позову, заборгованість за кредитом відповідачем не погашена.
Укладений між сторонами кредитний договір від 18.02.2016 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином факт порушення відповідачем, взятих на себе зобов`язань, щодо своєчасної сплати кредиту позивачем доведено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.
У той же час, на підставі вище указаної довідки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" судом установлено, що термін дії кредитної картки, яка видавалася відповідачу, не закінчився.
У зв`язку із цим, суд, із урахуванням розрахунку, наданого позивачем, вважає за необхідне стягнути із відповідача прострочене тіло кредиту, яке станом на 13.06.2019 становило суму у розмірі 1265,10 грн., а тіло кредиту на час пред`явлення позову було відсутнє. Таким чином, вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею та двох видів штрафів суд зазначає наступне.
Як на підставу виникнення договірних відносин позивач посилався на ст.634 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому, із огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, із якими ознайомлений під підпис у день укладення договору.
У анкеті-заяві позичальника від 18.02.2016, яку підписала відповідач, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.
Вимога про стягнення відсотків за користування кредитом позивачем не заявлялася.
Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення пені та штрафів, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua., як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору.
Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати неустойок (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.
Суд вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Крім того, суд зазначає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.
За змістом вказаної норми договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПриватБанком у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із даним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторонами у письмовому вигляді була обумовлена відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів).
Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені у анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.
Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені та відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді неустойки, вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.
Тому суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості по пені на загальну суму 8778,93 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на загальну суму від 100 грн. у розмірі 1850,00 грн., заборгованості по штрафам на загальну суму 1094,70 грн.
Таким чином, ураховуючи вищенаведене, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням із відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 1265,10 грн. та з відмовою у іншій частині заявлених позовних вимог.
Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у сумі 1265,10 грн., тобто на 9,7%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 186,33 грн. (1921,00 грн. х 9,7%) судового збору.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей ст.ст.12,13,141,259,264,265, 279,280-282,284,289 ЦПК України, суд -
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених для його перегляду та оскарження, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.С. Линник