Провадження № 2-р/200/16/18
У Х В А Л А

10 січня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Женеску Е.В.,

за участю секретаря Сисо А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву позивача ОСОБА_1 про роз'яснення рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 200/20428/17 за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням суду від 11.12.2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. головного лікаря Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради Бордюга К.Д. № 398-к від 23.10.2017 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1.». Стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 20261 грн. 19 коп. Стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 10000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

14 грудня 2018 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про роз'яснення рішення суду.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що рішення суду є незрозумілим у частині, що стосується нарахування середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, оскільки на дату винесення судом рішення розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» становив 3723 грн. Вказує також, що на час розгляду справи змінилась назва відповідача, проте суд у рішенні вказав недійсну назву. Крім того, незрозумілим є рішення суду в частині звільнення позивача, оскільки в матеріалах справи наявні докази того, що позивач щоденно знаходився на робочому місці.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Відповідно до положень статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно із положеннями частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз'яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Виходячи із системного тлумачення положень статті 271 ЦПК України роз'яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз'яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз'яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Отже, в ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

При цьому роз'яснено може бути виключно рішення, яке підлягає виконанню.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що відповідно до статті 221 ЦПК України, в редакції 2004 року, роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

З рішення суду від 11.12.2018 року вбачається, що воно є зрозумілим, вмотивованим, не допускає двозначного тлумачення та не викликає труднощів для його виконання. Розмір заробітку, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, розраховано з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, тобто у відповідності з чинним законодавством.

Доводи позивача, викладені в заяві про роз'яснення судового рішення, фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду, викладеними у рішенні, та з мотивуванням цих висновків, що є підставою для подачі апеляційної скарги на рішення суду, а не заяви про його роз'яснення.

Стосовно доводів позивача про невірне зазначення судом найменування відповідача, то суд звертає увагу, що позивачем подано заяву про виправлення описки у рішенні суду, і ця заява судом задоволена шляхом винесення ухвали в порядку ст..269 ЦПК України.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача ОСОБА_1 про роз'яснення суду задоволенню не підлягає в зв'язку з її необґрунтованістю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 271 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до п.15.5 ч.1Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску