Справа №333/1842/19
Пр. № 2-о/333/1375/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Бобко О.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець Ольга Олександрівна про встановлення факту постійного проживання за певною адресою, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 з 21.10.1992 року. З 1992 року по 1997 рік вона, ОСОБА_6 та її син ОСОБА_7 , проживали в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зареєстрована у вказаній квартирі до цього часу, але з 1997 року в ній не проживає. У 1997 році за пропозицією ОСОБА_6 він та позивачка переїхали в однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 де стали жити однією сім?єю, як чоловік та дружина без шлюбу. Вказана квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_6 В квартирі був зареєстрований тільки ОСОБА_6 . З 1997 року по цей час позивач постійно проживала і проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Відкрилась спадщина на належне йому майно. У померлого ОСОБА_6 є рідний син ОСОБА_3 , який є спадкоємцем першої черги за законом. ОСОБА_3 мешкає та зареєстрований в належній йому на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Так як позивач не належить до спадкоємців першої черги спадкодавця позивачка не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк після смерті спадкодавця. 27.02.2019 року вона отримала рекомендованого листа від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Єдемської-Фастовець О.О., згідно якого 21.01.2019 року нотаріусом заведено спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , та нотаріусом виявлено посвідчений ОСОБА_6 заповіт на її користь від 30.05.2017 року. Також нотаріус повідомила, якщо позивач бажає прийняти спадщину після померлого ОСОБА_6 , то має звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса до 20.03.2019 року включно.

07.03.2019 року приватний нотаріус категорично відмовилась оформляти заяву про прийняття спадщини і погоджувалась оформити від імені позивача тільки заяву про відмову від спадщини.

Позивач звернулась до іншого нотаріуса. 07.03.2019 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вартанова О.С. оформила їй заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлого ОСОБА_6 та про видачу їй свідоцтва про право на спадщину (квартиру) за заповітом.

Зміст заповіту ОСОБА_6 невідомий.

Приватний нотаріус Єдемська-Фастовець О.О. відмовила їй в ознайомлені з ним 01.03.2019 року та 07.03.2019 року при зустрічах з нею. Лише повідомила, що заповіт складено на двох на неї та сина ОСОБА_3 по Ѕ частині майна кожному.

На час відкриття спадщини позивач проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_6 в належній йому квартирі та продовжує користуватися та володіти вказаною квартирою до цього часу. З заявою про відмову від спадщини до нотаріуса не зверталась.

Інший спадкоємець ОСОБА_3 не визнає позивачку спадкоємцем, і має намір отримати спадкове майно. Тому виникла необхідність у судовому порядку встановити факт постійного проживання позивачки зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного позивач просила встановити факт постійного проживання її разом з спадкодавцем ОСОБА_6 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 в проміжок часу з 1997 року до 08.08.2018 року. Визнати за нею право особистої

приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 , яка належить спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач та її представник, який діє на підставі ордеру про надання правової допомоги ОСОБА_9 вимоги позовної заяви підтримали.

Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив суду, що йому нічого невідомо про відносини позивачки з його батьком. Батько не представляв позивачку йому як дружину, не повідомляв про те, що вони проживають разом.

Представник відповідача, який діє на підставі ордеру про надання правової допомоги ОСОБА_10 проти позову у судовому засіданні заперечував у повному обсязі.

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець О.О. до судового засідання не з`явилася, про час та місце була повідомлена своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення сторін по справі, суд дійшов до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 ЦПК України)

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ст.19 ЦПК України)

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданого 10.08.2018 року.

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, у вигляді квартири АДРЕСА_4 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.04.1994 року, та зареєстроване в реєстраційній книзі № 190, за № 35001 від 22.11.1994 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у 2019 році звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, оскільки позивач звернулась до нотаріуса пізніше встановленого строку.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є сусідкою позивача, підтвердила, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_6 , проживали однією сім`єю, як чоловік і дружина за адресою АДРЕСА_2 , близько двадцяти років, проживали до дня його смерті. Вони вели спільне господарство.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім?єю без укладення шлюбу, існування спільного побуту, наявність у них взаємних прав та обов?язків, притаманних подружжю, починаючи з 1997 року підтверджуються поясненнями самої позивачки, наданими в судовому засіданні, які відповідно до положень ст.76 ЦПК України є доказом у справі.

Факт спільного проживання позивача з померлим ОСОБА_6 як чоловіка та дружини без шлюбу, підтверджено показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Покази свідків є логічними, послідовними, такими, що не протирічать матеріалам справи та підтверджені заявником та заінтересованою особою, а тому можуть бути прийняті судом.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_15 , оскільки показання свідка зводяться лише до того, що він був у квартирі АДРЕСА_5 лише один раз приблизно у 2007 чи 2008 році, ОСОБА_1 у квартирі він не бачив.

У п. 21 вищевказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Згідно ст. 3 СК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Разом з тим згідно із загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, щодо встановлення факту спільного проживання сторін у період з 1997 року по 08 серпня 2018 року, суд враховує, що в зв`язку з введенням в дію ЦК України в 2004 році, нормою якого було закріплено встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, такий факт не встановлюється судом за період до 2004 року.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується поясненнями свідків, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2004 року до 08.08.2018 року проживали в незареєстрованому шлюбі. Жоден із них не перебував у іншому зареєстрованому шлюбі.

Оскільки вказаний вище факт має юридичне значення для заявника, виходячи з положень діючого законодавства, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви та встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 без шлюбу з 01.01.2004 року, враховуючи набрання чинності Сімейний кодексом України, по 08.08.2018 року, тобто по день смерті ОСОБА_6 .

На підставі положень ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Доказів, що ОСОБА_1 відмовлялась від спадщини в суду немає.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач на день відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкоємцем, вона відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Згідно роз?ясненням, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що спірна квартира дійсно належала ОСОБА_6 , який помер, залишивши заповіт, котрим Ѕ частину квартири заповідав позивачці, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на вказану Ѕ частину квартиру в порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1223,1268 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім"єю без шлюбу ОСОБА_1 , зі спадкодавцем ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_4 з 01.01.2004 року по 08.08.2018 рік.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 , в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 30 травня 2017 р. державним нотаріусом Шостої Запорізької держаної нотаріальної контори Фоміною Т.В, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 листопада 2019 року.

Суддя Ю.Р.Піх