ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський відділ ДВС м. Дніпра про зняття арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Шевченківський відділ ДВС м. Дніпра, в якому просить зняти арешт з майна, що йому належить, накладеного постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 /а.с.29-30/.

В обгрунтування позову зазначено, що постановою державного виконавця було накладено арешт на майно, що належить позивачу, в межах викоавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на користь відповідача на утримання спільних дітей. На час подання позову заборгованість по аліментам повністю позивачем погашено, тому відсутні підстави для арешту майна боржника. Крім того, накладений арешт на майно обмежує права власника щодо користування власним майном.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено. Знято арешт зі всього майна, що належить ОСОБА_2 , накладеного постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про арешт майна боржника від 26 лютого 2009 року в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2 - 2683/07, виданого 18 серпня 2007 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 /а.с.59-60/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано, що арешт підлягає зняттю в рамках виконавчого провадження, таким чином, позивач порушив порядок звернення до державного виконавця з даною вимогою /а.с.84-88/.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися, будь-яких заперечень проти доводів апеляційної скарги суду надано не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на кожну дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 130 грн. щомісячно до досягнення повноліття старшою з них.

На виконанні Шевченківського відділу ВДВС м. Дніпра перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання спільних дітей до їх повноліття, які стягнуто вищезазначеним рішенням суду.

26 лютого 2009 року державним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на все майно боржника, тобто ОСОБА_2 , з забороною його відчуження.

З огляду на відповідь Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області та інші наявні в матеріалах справи докази, на даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна продовжують існувати записи про обтяження нерухомого майна позивача ОСОБА_2 , внесені на підставі постанови державного виконавця.

Станом на 01 березня 2019 року відповідно до листа Шевченківського відділу ДВС заборгованість у ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 по виконавчому листу № 2-2683//07 від 18 серпня 2007 року Бабушкінського районного суду відсутня.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки накладений арешт на майно при відсутності заборгованості зі сплати аліментів є порушенням прав позивача як власника нерухомого майна. Виходячи з обґрунтованості заявлених вимог районний суд погодився з тим, що питання про зняття арешту з майна в даних правовідносинах необхідно вирішуватись в судовому порядку .

Проте з даним висновком колегія суддів не може погодитись, з огляду на наступне.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа.

Частиною 4 вказаної статті зазначені підстави для зняття арешту з майна, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Разом з цим, даною частиної статті не передбаченно зняття арешту у зв`язку з погашенням заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконання виконавчого провадження.

Також ч.4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт з майна у наведених випадках знімається державним виконавцем в межах виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

В своєму позові заявник посилається на норми ч.1,5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", якими передбачено, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках, які не пердбачені даною статтею, арешт може бути знятий за рішенням суду.

Проте, колегія суддів приходить до висновку, що вказані норми не можна застосувати у даному випадку, оскільки позивач є стороною виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт, та законом передбачено порядок зняття арешту в межах виконавчого провадження державним виконавцем.

В матеріалах справи відсутні підтвердження звернення боржника з вимогою про зняття арешту з майна до державного виконавця.

Встановивши обставини по справі та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши наведені сторонами доводи, колегія суддів приходить до висновку, що питання про зняття арешту з майна заявника, накладеного в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів не підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки для даного питання законом визначено інший порядок.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2019 року - скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко М.О. Макаров