Постанова

Іменем України

26 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 552/5237/17

провадження № 61-21353св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Полтавське обласне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго»,

треті особи: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавакомунсервіс», товариство з обмеженою відповідальністю «Каспі», об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Коваля, 2»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Обідіної О. І., Прядкіна О. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») про визнання дій незаконними та зобов`язати вчинити певні дії.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Квартира має автономне опалення з моменту введення будинку в експлуатацію. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» вказує про наявність у позивача заборгованості за опалення місць загального користування, однак жодне з приміщень загального користування взагалі не опалювалося в зв`язку з неправильним монтажем мережі опалювальної системи будинку, а в під`їзді, де знаходиться його квартира, на 6 поверсі батарея опалення взагалі демонтована. Крім того, з відповідачем жодних договорів про надання житлово-комунальних послуг позивачем не укладалося.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

визнати незаконними дії ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» щодо нарахування заборгованості за опалення місць загального користування станом на 01 липня 2017 року у розмірі 1 737,60 грн і за жовтень 2017 року у сумі 37,74 грн та щодо примушування ОСОБА_1 до укладення договору на опалення місць загального користування (в частині втрат розподільчими трубопроводами) по квартирі АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» списати як безпідставно нараховану заборгованість станом на 01 липня 2017 за опалення місць загального користування (втрат розподільчими трубопроводами) на власника кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_1 в сумі 1 737,60 грн і в сумі 37,74 грн за жовтень 2017 року;

зобов`язати ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не проводити нараховування оплати за опалення місць загального користування або інших абонентських плат за цей вид послуги мешканцям (власнику) кв. АДРЕСА_1 до моменту забезпечення фактичного опалення приладами для обігріву сходової клітки, сходової клітки та ліфтового холу на 6-му поверсі 1-го під`їзду будинку 2 АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави в складі судді: Васильєвої Л. М. від 06 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» щодо нарахування заборгованості за опалення місць загального користування в квартирі АДРЕСА_1 за жовтень 2017 року у сумі 37,74 грн та щодо примушування до укладення договору на опалення місць загального користування (в частині втрат розподільчими газопроводами) незаконними.

Зобов`язано ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» списати як безпідставну нараховану заборгованість в сумі 37,74 грн за жовтень 2017 року по квартирі АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 .

Зобов`язано ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не проводити нарахування оплати за опалення місць загального користування або інших абонентських плат за даний вид послуги мешканцям (власнику) квартири АДРЕСА_1 , до моменту забезпечення фактичного опалення приладами для обігріву сходової клітки, сходової клітки та ліфтового холу на 6-му поверсі 1 під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі, можуть враховуватися лише при визначенні загальної кількості теплової енергії на опалення місць загального користування, і не може нараховуватись плата за ці втрати тим власникам квартир багатоквартирного житлового будинку, у яких встановлено автономне опалення в квартирі та яким місця загального користування (в даному випадку сходова клітка) фактично не опалюються. Згідно з «Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх користування», затвердженою наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року №359, не передбачено окремого розрахунку оплати споживачами витрат розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, тому відсутні підстави для нарахування оплати за жовтень 2017 року в сумі 37,74 грн. Оскільки квартира позивача має автономне опалення, то наявні підстави і для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача не проводити нарахування плати за втрату розподільчими трубопроводами і в майбутньому, до моменту забезпечення фактичного опалення приладами для обігріву сходової клітки та ліфтового холу на 6 поверсі 1 під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Щодо заборгованості станом на 01 липня 2017 року у розмірі 1 737,60 грн суд зазначив, що відповідач надав докази того, що така заборгованість за спірною квартирою не рахується, а отже позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2017 року в частині задоволених позовних вимог скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач просив визнати незаконним нарахування йому плати за опалення місць загального користування в частині втрати теплової енергії розподільчими газопроводами в жовтні 2017 року у розмірі 37,74 грн. При цьому жодних доказів неправильного обрахунку вказаної плати не надав. Згідно з проектною документацією на будинок позивача передбачено опалення місць загального користування і таке опалення здійснювалося. Опалення місць загального користування в під`їздах 1 та 2 цього будинку було відключено лише 26 жовтня 2017 року, про що складено відповідний акт. А доводи позивача, що саме на шостому поверсі біля його квартири була відсутня батарея опалення, не свідчить про факт ненадання цих послуг взагалі по будинку. В частині зобов`язання відповідача не проводити нарахування плати до моменту забезпечення фактичного опалення приладами для обігріву сходової клітки та ліфтового холу на 6-му поверсі 1 під`їзду будинку АДРЕСА_2 , апеляційний суд зробив висновок, що плата за утримання місць загального користування в частині втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами не пов`язано із наявністю приладів опалення обігріву сходової клітки та ліфтового холу на 6 поверсі будинку.

Аналіз змісту постанови апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2018 року свідчить, що рішення суду першої інстанції переглядалось в частині задоволених позовних вимог. У іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось.

Аргументи учасників справи

У березні 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилається на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що проектом на будинок було передбачено індивідуальне опалення квартири, шляхом установки електрокотла. Некоректними є посилання суду на пункт 1.2 проекту договору № 2324 на опалення місць загального користування. ОСОБА_1 зазначає, його ніхто не зобов`язував укладати договір в установленому законом порядку. Якщо суд апеляційної інстанції вирішив, що позивачем було обрано не вірний спосіб захисту, то він мав змогу визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом не були враховані імперативні приписи статей 901, 903 ЦК України, що призвело до винесення хибного рішення. ОСОБА_1 також зазначає, що користується послугами з централізованого опалення місць загального користування будинку, послуги відповідачем надані не були. Опалювальні прилади в місцях загального користування будинку, у якому знаходиться квартира позивача, демонтовані балансоутримувачем. Жодних договорів на опалення місць загального користування по квартирі позивача у будинку не укладалося. У жовтні 2017 року зроблено розрив частини кола опалювальної системи будинку з метою унеможливлення опалення місць загального користування за рахунок відповідача. Предметом спору було визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування заборгованості за опалення місць загального користування в квартирі, власником якої є позивач, а саме за жовтень 2017 року у сумі 37,74 грн, а тому висновки суду з приводу того, що позивачем не надано доказів неправильного обрахунку плати є неправильними. Судом першої інстанції вірно встановлено, що нормативні вимоги щодо температури місць загального користування за період опалювального сезону 2016-2017 років не дотримувалися. Втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі, можуть враховуватися лише при визначенні загальної кількості теплової енергії на опалення місць загального користування, і не може нараховуватись плата за ці втрати тим власникам квартир, у яких встановлено автономне опалення в квартирі та яким місця загального користування (в даному випадку сходова клітина) фактично не опалюються.

У травні 2019 року, в червні 2019 року, в листопаді 2019 року ОСОБА_1 подавав письмові заяви в яких вказував, що: усі фактичні обставини та підстави скасування постанови Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2018 року викладені в касаційній скарзі; ОСББ «Коваля-2» підтримує мою позицію та підтверджує абсурдність нарахування плати за послугу, яка фактично не надається; безпідставним є висновок суду апеляційної інстанції, викладений в мотивувальній частині оскаржуваного рішення щодо того, що «з матеріалів справи вбачається, що в підвалі будинку розташовані розподільчі трубопроводи, а місця загального користування відключені від системи теплопостачання лише 26 жовтня 2017 року, про що складені відповідні акти» (У матеріалах судової справи 1-ї інстанції наявний лист забудовника та першого балансоутримувача, де ОСОБА_1 надано офіційну відповідь: «...Повідомляємо також, що за період будівництва і до моменту передачі будинку на баланс управляючій компанії опалення місць загального користування (у ліфтових холах, сходових клітках, інших підсобних приміщеннях тощо) за весь період існування будинку фактично не здійснювалося.» Як вірно встановив суд першої інстанції, жодне з указаних приміщень протягом всього часу існування будинку ( АДРЕСА_3 ) не опалювалося, чого не заперечував у судовому засіданні представник відповідача, як і не заперечувалося того, що на сходових клітинах та сходах взагалі відсутні прилади опалення. Судом апеляційної інстанції не було захищено права, а, навпаки, права були порушені.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка згідно з проектною документацію обладнана автономним опаленням.

Згідно договору № 4230 «С» про відпуск теплової енергії, укладеним між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ТОВ «Каспі» (замовником будівництва) будинок по АДРЕСА_3 був обладнаний вузлом обліку теплової енергії.

17 листопада 2016 року між ТОВ «Полтавакомунсервіс» та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було укладено договір № 228 на відпуск теплової енергії.

Листами від 18 липня 2017 року ТОВ «Полтавакомунсервіс» просило відповідача розірвати вказаний договір, так як товариство припиняє обслуговування будинку з 18 серпня 2017 року. Також зазначило, що рішенням зборів мешканців будинку прийнято рішення про відшкодування втрат теплової енергії на опалення будинку по АДРЕСА_3 за опалювальний період 2016-2017 років мешканцями будинку безпосередньо ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». ТОВ «Полтавакомунсервіс» просили відповідача укласти з мешканцями будинку окремі договори.

З серпня 2017 року балансоутримувачем будинку є ОСББ «Коваля, 2».

Згідно з довідкою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» по особовому рахунку, відкритому за адресою АДРЕСА_4 власником якої є ОСОБА_1 , за опалення місць загального користування (в частині втрат розподільчими трубопроводами) за жовтень 2017 року рахується заборгованість 37,74 грн, а заборгованість за опалення місць загального користування станом на 01 липня 2017 року в сумі 1737,60 грн відсутня.

24 жовтня 2017 року згідно рішення правління ОСББ «Коваля, 2» про відключення від системи опалення місць загального користування 1 та 2 під`їзду будинку по АДРЕСА_3 було проведено зварювальні роботи та зроблено видимий двадцятисантиметровий розрив частини кола опалювальної системи будинку (в частині опалення місць загального користування), про що 26 жовтня 2017 року представниками ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» був складений акт перевірки системи теплопостачання та зафіксовано показники лічильника теплової енергії на цю дату.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. У зв`язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. А тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку».

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд встановив, що згідно проектною документацією на будинок передбачено опалення місць загального користування, і постачання теплової енергії здійснювалося. У підвалі будинку розташовані розподільчі трубопроводи, а місця загального користування відключені від системи теплопостачання лише 26 жовтня 2017 року, про що складені відповідні акти. Окремого порядку оплати обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, співвласники будинку по АДРЕСА_3 не встановлювали.

За таких обставин, апеляційний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову щодо оскарженої частини позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков