ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Харків

справа № 643/2275/19

провадження № 22-ц/818/2462/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласної клінічної психіатричної лікарні №3» про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

з апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м.Харкова, постановлене 21 лютого 2019 року суддею Майстренко О.М., в залі суду в м. Харків,

встановив :

15 лютого 2019 року до суду із заявою звернулося Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласної клінічної психіатричної лікарні № 3» (далі КНП ХОР «ОКПЛ № 3») про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Заява про примусову госпіталізацію обгрунтована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає на тяжкий психічний розлад в формі судинної деменції з параноїчними включеннями, дезорієнтована в місці, в часі, власній особистості орієнтована. Відзначається інтеллектуально-мнестичне зниження. У хворої відзначається антероградна амнезія, пам`ять на поточні події знижена, плутається в подіях, потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар, у зв`язку з тим, що пацієнтка безпорадна і не може задовольняти свої фізіологічні потреби на рівні забезпечення своєї життєдіяльності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року заява Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласної клінічної психіатричної лікарні № 3» задоволена. Застосовано у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласної клінічної психіатричної лікарні № 3».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує на те, що направлена до суду заява про госпіталізацію не містить безумовних підстав, передбачених статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, оскільки Заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити нею дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_1 неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Зазначає, що встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3 про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації. Сама по собі наявність такого висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи була недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 727/10451/16-ц провадження № 61-10484 св18. Наполягає на тому, що недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенціїпро захист прав і основоположних свобод. Вказує на те, що ОСОБА_1 було примусово вивезено з місця її постійного проживання ОСОБА_4 на іншу адресу: АДРЕСА_1 , саме ОСОБА_4 викликана бригада швидкої медичної допомоги за цією адресою, з цієї адреси ОСОБА_1 було примусово доставлено до психіатричної лікарні, примусово оглянуто і за письмовою заявою ОСОБА_4 , яка взагалі не є родичкою ОСОБА_1 , 12 січня 2019 року примусово госпіталізовано до психіатричної лікарні та здійснюється її примусове лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була госпіталізована 12.01.2019 року до КПН ХОР «Обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 » з її добровільної згоди.

15.02.2019 року ОСОБА_1 була оглянута комісією лікарів-психіатрів КПН ХОР «Обласної клінічної психіатричної лікарні № 3», відповідно до висновків зазначеної комісії від 15.02.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає на тяжкий психічний розлад в формі судинної деменції з параноїчними включеннями, дезорієнтована в місці, в часі, власній особистості орієнтована. Відзначається інтелектуально-мнестичне зниження. У хворої відзначається антероградна амнезія, пам`ять на поточні події знижена, плутається в подіях, є безпорадною і неспроможна самостійно задовольняти свої фізіологічні потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар, відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу».

Згідно з частиною 1 статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Частинами 1, 2 статті 340 ЦПК України передбачено, що у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції і складається з Основ законодавства України про охорону здоров`я, Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них (стаття 2 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

У статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Виходячи з вимог статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

У статті 14 цього закону йдеться про те, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

За наявності обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про госпіталізацію ОСОБА_1 в психіатричний стаціонар в примусовому порядку від 15 лютого 2019 року та інших медичних даних, які належним чином досліджені судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність станом на день звернення КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» із даною заявою до суду правових підстав для госпіталізації в примусовому порядку ОСОБА_1 до психіатричного закладу, оскільки остання страждала тяжким психічним розладом, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а тому обстеження і лікування можливе лише в умовах стаціонару в примусовому порядку.

Матеріали справи не містять інших протилежних за змістом медичних чи експертних висновків з цього питання.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу є безпідставними і такими, що спростовуються вищевказаним висновком комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію в психіатричний стаціонар в примусовому порядку від 15 лютого 2019 року.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею.

Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18).

Із пояснень лікаря-психіатра вбачається, що в період з 12.01.2019 року по 14.02.2019 року ОСОБА_1 була госпіталізована та перебувала у КНП ХОР «ОКПЛ № 3» за своєю згодою. Однак 15.02.2019 року ОСОБА_5 , який в цей день на території лікарні уклав з ОСОБА_1 договір про надання допомоги, став висловлювати незгоду із перебуванням ОСОБА_1 у психіатричному стаціонарі, тому зазначене питання було негайно передано на розгляд суду.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 наявність усвідомленої згоди ОСОБА_1 на госпіталізацію заперечує.

Представник лікарні надала суду копії письмової усвідомленої згоди ОСОБА_1 на госпіталізацію, зазначивши, що історія хвороби ОСОБА_1 з оригіналами вказаних документів вилучена прокуратурою в межах досудового розслідування кримінального провадження, порушеного за заявою ОСОБА_6 з приводу незаконної госпіталізації до психіатричної лікарні ОСОБА_1

Представник прокуратури проти задоволення заяви КНП ХОР «ОКПЛ № 3» заперечувала, однак обґрунтованих доводів на спростування відомостей, викладених в заяві КНП ХОР «ОКПЛ № 3» не навела, факт вилучення історії хвороби ОСОБА_1 та наявності серед її матеріалів письмової згоди ОСОБА_1 на госпіталізацію у психіатричний стаціонар - не спростувала.

Необгрунтованими є доводи представника прокуратури про те, що ОСОБА_1 не можна вважати безпорадною та такою, що не може забезпечити свої життєві потреби, оскільки існує особа, яка в силу договору зобов`язалася здійснювати за нею догляд.

Дійсно, із пояснень представників ОСОБА_1 встановлено, що 26.06.2018 року ОСОБА_1 підписала заповіт на ім`я ОСОБА_6 , однак згодом 21.11.2018 року склала спадковий договір із ОСОБА_4

Однак, для вирішення питання, яке порушено заявником мають значення об`єктивні дані щодо стану здоров`я ОСОБА_1 та щодо її спроможності самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Наявність підстав для примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар закон не ставить у залежність від обставин, на які посилається представник прокуратури. Матеріали справи не містять договору, на який посилається представник прокуратури, судження щодо його змісту ґрунтуються на припущеннях. Також, відсутні докази того, що за ОСОБА_1 іншими особами фактично здійснювався належний та достатній догля , за допомогою якого вона задовольняла свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечував її життєдіяльність.

Як учасник справи рішення суду прокуратура самостійно не оскаржила.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 зазначав про те, що ОСОБА_1 до госпіталізації 12.01.2019 року не виявляла ознак психічного захворювання.

Між тим, із висновку комісії лікарів, що міститься матеріалах справи вбачається, що психічний стан ОСОБА_1 різко змінився в останній рік. В період з 27.06.2018 року по 18.09.2018 року вона вже перебувала на лікуванні у КНП ХОР «ОКПЛ № 3». Знову була госпіталізована 12.01.2019 року за направленням лікаря бригади швидкої медичної допомоги № 104.

Колегія суддів намагалася з`ясувати обставини госпіталізації у самої ОСОБА_1 , однак її пояснення не були продуктивними. ОСОБА_1 плуталась у подіях, у часі. Хоча була доставлена в судове засідання із психіатрічної лікарні, однак пояснила, що на цей час проживає у себе вдома, ходить на роботу де сумлінно працює. Водночас, про порушення своїх прав у зв`язку з госпіталізацією та перебуванням у лікарні ОСОБА_1 особисто не заявляла.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 у колегії суддів сумнівів у об`єктивності висновків комісії лікарів від 15.02.2019 року не виникло.

Колегія суддів вважає, що ненадання медичної допомоги ОСОБА_1 ., яка неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність суперечило б її інтересам.

Оскільки наявність психічного розладу ОСОБА_1 на час госпіталізації було встановлено на підставах та в порядку, визначеному законом, було встановлено, що ОСОБА_1 неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, тому на час звернення із заявою КНП ХОР «ОКПЛ № 3» були наявні підстави, передбачені статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації останньої, в психіатричний стаціонар в примусовому порядку.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не встановлено, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна