ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7122/19 Справа № 195/646/19 Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 16 серпня 2017 року, близько 13 год. 10 хвилин, в районі 312 км автодороги Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя трапилась ДТП за участі транспортного засобу марки "ВАЗ 2101", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП пасажир транспортного засобу марки "ВАЗ 2101", д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 загинула. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. Оскільки ДТП трапилась 16.08.2017р, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 3200,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 38 400,00грн (3200 х 12 = 38 400,00грн). Оскільки у загиблої ОСОБА_4 , крім сина ОСОБА_1 є і донька ОСОБА_5 , то ОСОБА_1 належить 1/2 з загального розміру страхового відшкодування (38400,00грн), а саме 19 200, 00грн. Однак, в порушення вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ПАТ "НАСК "ОРАНТА" не узгодила з потерпілою особою розмір страхового відшкодування і не виплатила його у встановлений строк. Своїм листом № 09-02-09/6817 від 29.12.2017р. ПАТ "НАСК "ОРАНТА" безпідставно вимагало від потерпілої особи надання копії Постанови суду щодо притягнення до відповідальності винного в ДТП водія, оскільки це суперечить вказаному Закону. Більше того, позивач вважає, що страховик, у відповідності до п. 34.1 ст 34 Закону, зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з ПАТ "НАСК "ОРАНТА" на свою користь страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю його матері, в розмірі 19 200,00 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

З таким рішенням суду ОСОБА_1 не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, яким стягнути з ПАТ "НАСК "ОРАНТА" на свою користь страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю його матері, в розмірі 8600,00 грн., а також понесені витрати на правничу допомогу.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ПАТ "НАСК "ОРАНТА" відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року - без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.08.2017 р. близько 13 год. 10 хв. в районі 312 км автодороги Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя відбулася ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ-2101, р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті ДТП загинула пасажир транспортного засобу ВАЗ-2101, р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , що зокрема підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 .

Цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_2 на момент пригоди було застраховано в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом № АК/1687663 від 18.04.2017 р., укладеним відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

06.12.2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 звернувся до ПАТ "НАСК "ОРАНТА" з заявою про виплату страхового відшкодування, моральної шкоди в розмірі 19200,00 грн.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Станом на 16.08.2017 року разом з гр. ОСОБА_4 дійсно були зареєстровані і проживали за адресою АДРЕСА_1 : чоловік - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 син - ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Інформаційним листом слідчого управлінням ГУНП в Запорізькій області повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 16.08.2017 на 312 км автодороги Кіровоград-Кривий Ріг-Запоріжжя, на території Запорізького району, Запорізької області, що 16.08.2017 СВ Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області вказане кримінальне правопорушення кваліфіковане за ч. 2 ст. 286 КК України та відомості про нього внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 1001223.

Оскільки ДТП, що сталася 16.08.2017 р., розглядалась в кримінальній справі, то суд встановив, що перебіг строку прийняття рішення страховиком припинився.

Проте, судом також встановлено, що жодних документів по кримінальному провадженню до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не надано.

Судом встановлено з доповнення до позовної заяви, яке надійшло до суду 08.05.2019 року, про смерть ОСОБА_2 , проте даний факт не підтверджено жодним доказом, ні свідоцтвом про смерть, ні актовим записом про смерть.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 90 денний строк для прийняття страховиком рішення по справі, на момент звернення ОСОБА_1 до суду, не закінчився. А тому, суд вважав, що страховиком не допущено жодних порушень норм спеціального Закону, а позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ "НАСК "ОРАНТА" про відшкодування коштів є необґрунтованими та передчасними.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив чи виконав страховик свій обов`язок щодо розслідування страхового випадку та отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування, відповідно до п. 34.1. ст. 34 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"; не взяв до уваги роздруківку з ЄДРСР ухвали Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/3075/17 (провадження № 1-кп/317/252019), як належний доказ; суд першої інстанції не взяв до уваги те, що між сторонами виник спір стосовно розміру страхового відшкодування, не надав правову оцінку розрахунку розміру страхового відшкодування і не вирішив спір; судом проігноровано те, що у позивача виникло беззаперечне право на звернення до суду про відшкодування шкоди до відповідальної за її завдання особи, а саме до страховика; відсутність постанови суду про притягнення до відповідальності винного в ДТП водія не звільняє ПАТ "НАСК "ОРАНТА" від обов`язку по виплаті потерпілій особі страхового відшкодування.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення страховиком про здійснення або про відмову у здійсненні страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Оскільки ДТП, що сталася 16.08.2017 р., розглядалась в кримінальній справі, то перебіг строку прийняття рішення страховиком припинився. Жодних документів по кримінальному провадженню, зокрема, копію ухвали про закриття кримінального провадження від 15.02.2019 р., ні ОСОБА_1 , ні його представник ОСОБА_6 до ПАТ "НАСК "ОРАНТА" не надавали. А також, не надали докази поважності причин пропуску строку для надання таких документів.

Як вбачається, страховик, керуючись нормами ст. 33-1 спеціального Закону, звертався до представника позивача - ОСОБА_6 із проханням надати копію вироку по кримінальному провадженню у відношенні ОСОБА_2 . Однак, такий лист страховика залишився без відповіді.

Крім того, страховику стало відомо про набрання чинності ухвалою суду про закриття кримінального провадження у відношенні ОСОБА_2 тільки після отримання позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ "НАСК "ОРАНТА" про відшкодування шкоди.

Таким чином, передбачений п. 36.2 ст. 36 Закону, 90-денний строк для прийняття страховиком рішення по справі, на момент звернення позивача до суду не закінчився. А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що страховиком не допущено жодних порушень норм спеціального Закону.

Безпідставними є посилання апелянта на роздруківку з ЄДРСР ухвали Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/3075/17 (провадження № 1-кп /317/25/2019) від 15.02.2019 року, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, по даній ухвалі не можливо ідентифікувати особу, так як вона містить лише зміст «Особа 1», а також належним чином не завірена та не містить відмітки про набрання законної сили.

А тому вказана ухвала Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/3075/17 (провадження № 1-кп /317/25/2019) від 15.02.2019 року суперечить положенням ст. 77 ЦПК України та ст. 79 ЦПК України.

А посилання апелянта на те, що відповідачу відомо про набрання чинності цієї ухвали не спростовують вищезазначені обставини.

Крім того, відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодовувати незалежно від їхньої вини.

На момент ДТП, що сталася 16.08.2017 р., розмір мінімальної зарплати становив 3200,00 грн., відповідно 12 мінімальних зарплат складало 38400,00 грн. (12*3200,00).

Оскільки ДТП сталася за участю двох транспортних засобів, тобто внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, то обидва водії спільно завдали шкоди смертю пасажира, і, як наслідок, відшкодування моральної шкоди має здійснюватись обома водіями незалежно від вини.

Таким чином, половина моральної шкоди становить 19200,00 грн. (38400,00:2). Вказана сума відповідно до вимог п. 27.3 ст. 27 Закону підлягала виплаті рівними частинами на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , тобто 9600,00 грн. (19200,00 : 2).

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 65,66) та зазначає сам апелянт в своїй скарзі, 24.05.2019 р. ПАТ "НАСК "ОРАНТА" на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 9600,00 грн., кожному.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова