Ухвала

22 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 643/10639/18

провадження № 61-20240ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди (далі - ДТП) в розмірі матеріальних збитків у сумі 68 299,30 грн, витрат за проведення експертного дослідження 1 015,20 грн, моральної шкоди у сумі 3 000 грн. Крім того просив покласти на відповідача судові витрати в розмірі 2 466 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в розмірі 68 299,30 грн, витрати за проведення експертного дослідження 1 015, 20 грн, на відшкодування моральної шкоди 3 000 гривен та судові витрати 2 466 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року змінено, шляхом доповнення резолютивної частини рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року реченням наступного змісту: «зобов`язати ОСОБА_2 після отримання з ОСОБА_1 відшкодування матеріальних збитків в сумі 68 299, 30 грн передати їй залишки пошкодженого автомобіля марки «ВАЗ 21102» номерний знак

НОМЕР_1 ». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

08 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Онопко В. С. подав касаційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 643/10639/18, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Ціна позову у справі № 643/10639/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як на час подання касаційної скарги так і на час пред`явлення позову.

Таким чином справа № 643/10639/18 є малозначною в силу вимог закону (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Онопко В. С. вважав, що наявні підстави для касаційного оскарження судових рішень у малозначній справі, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яка має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому, просив врахувати, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс», а тому оскаржені судові рішення суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц та від 17 квітня 2018 року в справі № 14-61цс18, а також постанови Верховного Суду від 31 липня 2019 року в справі

№ 761/22989/15-ц, а сама касаційна скарга стосується питання правильного застосування судами частини першої статті 82 ЦПК України.

Натомість Верховний Суд не може погодитись із доводами скаржника, про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Так, апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальних збитків завданих в результаті ДТП, не відступав від вказаних у касаційній скарзі висновків Верховного Суду про застосування норм права, а діючи в межах своїх повноважень врахував обставини даної справи, а саме процесуальну поведінку відповідача представленого адвокатом, заперечення відповідача проти позову подані в суд першої інстанції, докази на підтвердження таких заперечень, а також наслідки пов`язані із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій учасниками справи.

За таких обставин не встановлено підстав вважати, що касаційна скарга у малозначній справі № 643/10639/18 стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Належність справи № 643/10639/18 в силу закону до категорії малозначних для її учасників було передбачуваним.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи № 643/10639/18.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради

Європи від 7 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Отже касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; віднесення справи до категорії малозначних було передбачуваним; справа № 643/10639/18 була розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію; наявність обставин передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судом не встановлена, а тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович