ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/55/19 Справа № 171/690/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання - Чубіної А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року, яке ухвалене суддею Чумак Т.А. в місті Апостолове Дніпропетровської області (відомості щодо дати та часу складення повного тексту судового рішення відсутні в матеріалах справи),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнювала, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, набутого за час шлюбу, визнання часток в праві спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини майна у праві спільної часткової власності.

В обґрунтування позову зазначила, що з 12.05.2006 року по 27.04.2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі вони придбали наступне майно:а/м марки «Daewoo Lanos», 2003 року випуску, д/н НОМЕР_1 , ринковою вартістю 92039,59 грн., дриль ударну з комплектом свердел, вартістю 900 грн., комплект дисків із шинами, загальною вартістю 4760 грн., електролобзик, вартістю 600 грн., набір інструментів для автомобіля, вартістю 900 грн., акумулятор до автомобіля, вартістю 700 грн., портативний ДВД- плейер, вартістю 1400 грн., навігатор до автомобіля, вартістю 1000 грн., відео реєстратор, вартістю 2350 грн., всього на загальну суму 104 649,59 грн.

Просила визнати вказане майно спільної сумісною власністю подружжя, визнати, що частки подружжя у спільному майні складають по 1/2 частині, в порядку поділу майна виділити відповідачу ОСОБА_2 все придбане під час шлюбу майно, стягнувши з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості її частки у спільній сумісній власності в сумі 52 324,78 грн. та стягнути витрати по справі: судовий збір - 613,05 грн., 121,8 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, 175,8 грн. - вартість проведення автотоварознавчої експертизи.

В уточненому позові позивач, враховуючи заперечення відповідача щодо виплати їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні, на підставі статей 183, 364 ЦК України просила в порядку поділу майна виділити все вищевказане майно відповідачу ОСОБА_2 , а належну їй 1/2 частку у спільному майні виділити їй шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації в сумі 46 019,8 грн. за частку у праві власності на автомобіль та в сумі 6 304,98 грн. за частку у праві власності на інше спільне майно.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності.

В обґрунтування прозову зазначив, що він дійсно перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 2006 по 2015 рік, після чого шлюб розірвано, фактично шлюбні відносини вони припинили з листопада 2014 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин вони в добровільному порядку поділили спільне майно, при цьому він залишив собі спірний автомобіль, придбаний за 50 000 грн., комплект дисків із шинами, відеореєстратор, набір інструментів до автомобіля, всього він отримав майно приблизно на 32 300 грн.

ОСОБА_1 залишилися всі домашні меблі, персональний комп`ютер, побутова та відеотехніка на загальну суму 87 540 грн., яку він самостійно обрахував. Враховуючи, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна, він частково визнає заявлені нею вимоги та пропонує свій варіант поділу майна.

Так, за час подружнього життя ними було придбано: а/м марки «Daewoo Lanos», 2003 року випуску, д/н НОМЕР_1 , ринковою вартістю 50000 грн., персональний комп`ютер, залишковою вартістю 8400 грн., фотоапарат «Панасонік» залишковою вартістю 6700 грн., кухонний гарнітур, залишковою вартістю 4000 грн., пральну машину-автомат, залишковою вартістю 3500 грн., двокамерний холодильник, залишковою вартістю 3100 грн., диван, вартістю 2950 грн., сушка для фруктів імпортного виробництва, вартістю 1700 грн., 2 телевізори, вартістю 1700 грн., вхідні двері квартири, вартістю 1000 грн., хлібопіч, вартістю 950 грн., йогуртниця, вартістю 900 грн., дриль ударна з комплектом свердел, вартістю 900 грн., мікрохвильова піч, вартістю 890 грн., комплект дисків із шинами, загальною вартістю 850 грн., електролобзик, вартістю 600 грн., набір інструментів для автомобіля, вартістю 900 грн., акумулятор до автомобіля, вартістю 700 грн., портативний ДВД- програвач, вартістю 1400 грн., навігатор до автомобіля, вартістю 1000 грн., відеореєстратор, вартістю 2350 грн., музичний центр, вартістю 650 грн., підставку під музичний центр, вартістю 650 грн., відеоплейер, залишковою вартістю 450 грн., всього на загальну суму 119 840 грн., вартість майна, окрім автомобіля, визначив самостійно, частково погодившись із вартістю майна, вказаною ОСОБА_1 в претензії.

Після припинення шлюбних відносин та поділу в добровільному порядку спільного майна він забрав собі майно на загальну суму 32 300 грн. Просив визнати спільною сумісною власністю подружжя вищевказане майно на загальну суму 119 840 грн., визнати за кожним з подружжя право власності на 1/2 частку вказаного майна, в порядку поділу майна, відступивши від принципу рівності, виділити ОСОБА_1 1/2 частку автомобіля, комп`ютер, фотоапарат, кухонний гарнітур, пральну машину-автомат, двохкамерний холодильник, диван, сушку для фруктів, 2 телевізори, вхідні двері, хлібопічку, йогуртницю, мікрохвильову піч, музичний центр, підставку під музичний центр, відеоплейер, всього на суму 87 540 грн. Йому в порядку поділу майна виділити 1/2 частину спірного автомобіля, набір інструментів для автомобіля, акумулятор до автомобіля, навігатор, відеореєстратор, комплект дисків із шинами, перфоратор, елетролобзик, всього на загальну суму 32 300 грн. Також просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правову допомогу.

В уточненій позовній заяві, просив визнати спільною сумісною власністю вищевказане майно, за виключенням йогуртниці та акумулятора до автомобіля, вартість відеореєстратора вказав - 1500 грн., вартість навігатора - 879 грн., перфоратора - 898 грн., комплекту дисків із шинами - 4700 грн., просив виділити йому в порядку поділу майна відеореєстратор, навігатор, перфоратор, набір інструментів для автомобіля, електролобзик, виділити ідеальні частки у спірному автомобілі, залишивши автомобіль у спільному користуванні, інше спільне майно виділити ОСОБА_1 .

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності, задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: а/м марки «Daewoo Lanos», 2003 року випуску, д/н НОМЕР_1 , ринковою вартістю 92039,59 грн., дриль ударну з комплектом свердел, вартістю 898 грн., електролобзик, вартістю 600 грн., набір інструментів для автомобіля, вартістю 900 грн., акумулятор до автомобіля, вартістю 700 грн., портативний ДВД- плейер, вартістю 450 грн., навігатор до автомобіля, вартістю 879 грн., відеореєстратор, вартістю 1500 грн., комплект шин з дисками, вартістю 4700 грн., всього на загальну суму -102 666,59 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності у спільній сумісній власності подружжя на 1/2 частину а/м марки «Daewoo Lanos», 2003 року випуску, д/н НОМЕР_1 , ринковою вартістю 92 039,59 грн., дриль ударну з комплектом свердел, вартістю 898 грн., електролобзик, вартістю 600 грн., набір інструментів для автомобіля, вартістю 900 грн., акумулятор до автомобіля, вартістю 700 грн., портативний ДВД- плейер, вартістю 450 грн., навігатор до автомобіля, вартістю 879 грн., відеореєстратор, вартістю 1500 грн., комплект шин з дисками, вартістю 4700 грн., всього на суму 51 333,3 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності у спільній сумісній власності подружжя на 1/2 частину а/м марки «Daewoo Lanos», 2003 року випуску, д/н НОМЕР_1 , ринковою вартістю 92039,59 грн., дриль ударну з комплектом свердел, вартістю 898 грн., електролобзик, вартістю 600 грн., набір інструментів для автомобіля, вартістю 900 грн., акумулятор до автомобіля, вартістю 700 грн., портативний ДВД- плейер, вартістю 450 грн., навігатор до автомобіля, вартістю 879 грн., відео реєстратор, вартістю 1500 грн., комплект шин з дисками, вартістю 4700 грн., всього на суму 51 333,3 грн.

В порядку поділу майна виділено ОСОБА_2 а/м марки «Daewoo Lanos», 2003 року випуску, д/н НОМЕР_1 , ринковою вартістю 92039,59 грн., дриль ударну з комплектом свердел, вартістю 898 грн., електролобзик, вартістю 600 грн., набір інструментів для автомобіля, вартістю 900 грн., акумулятор до автомобіля, вартістю 700 грн., портативний ДВД- плейер, вартістю 450 грн., навігатор до автомобіля, вартістю 879 грн., відеореєстратор, вартістю 1500 грн., комплект шин з дисками, вартістю 4700 грн., всього на загальну суму 102 666,59 грн., визнано за ОСОБА_2 право власності на вказане майно та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належної ОСОБА_1 1/2 частки у спільному сумісному майні в сумі 51 333,3 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату експертизи в сумі 175,8 грн., у задоволенні вимог про стягнення судового збору відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що суд проігнорував покази свідків. Вважає, що майно, яке зазначено у зустрічному позові також підлягає поділу, проте судом це майно не враховано. Окрім того, вказує на свою незгоду на грошову компенсацію, визначену судом, також зазначає, що він не вносив жодних грошових коштів на депозитний рахунок суду.

Окрім того, скаржник вважає, що комплект шин та акумулятор неможливо відокремлювати від автомобіля. Також, вказує на те, що оскільки він не був згоден на проведення компенсації та не вносив жодних грошових коштів на депозитний рахунок суду, суд повинен був визначити ідеальні частки та залишити автомобіль у їх спільній власності, а позивачці у цій частині позову відмовити.

Скаржник вважає, що суд, визначивши, що відповідач спроможний виплатити позивачу вказану суму компенсації і це не становитиме для нього надмірний тягар, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки судом це питання не досліджувалось.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зокрема зазначила, що вимога ОСОБА_2 заявлена в апеляційній скарзі є неконкретною. Судом першої інстанції ухвалено рішення по суті її і відповідача зустрічних позовних вимог з належним обґрунтуванням висновків.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який підтримав вимоги апеляційної скарги і просив їх задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12.05.2006 року по 27.04.2015 року (а.с.9, 36).

Згідно товарного чека №1016 від 30.06.2012 року у ФОП ОСОБА_4 придбано 4 шини з дисками на загальну суму 4760 грн. (а.с.14).

Касовим чеком від 30.11.2014 року підтверджено придбання дрилі ударної та 3-х свердел на загальну суму 956,37 грн. (а.с.15).

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 24.10.2007 року встановлено, що власником автомобіля марки DAEWOO моделі LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 р.в., є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2007 року (а.с.38).

Висновком експерта №4/12.2-343 від 18.06.2016 року встановлено, що дійсна ринкова вартість вищевказаного автомобіля, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 17.06.2016 року складає 92 039,59 грн. (а.с.135-144).

В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що вказаний автомобіль придбано за спільні кошти. Ринкова вартість спірного автомобіля складає 92 039,59 грн., що підтверджено висновком експерта.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог позивача щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та, визнаючи за кожним із подружжя право власності на Ѕ автомобіля марки DAEWOO моделі LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 р.в, вартістю 92039,59 грн., виходив з того, що автомобіль придбано сторонами в період шлюбу за спільні кошти, тому вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін як подружжя і кожен з подружжя має право власності на 1/2 частку автомобіля, вартістю 46 019,78 грн., тоді як позовні вимоги ОСОБА_2 в частині вартості спірного автомобіля в розмірі 50000 грн., останнім не доведено.

Ухвалюючи рішення про визнання спільною сумісною власністю подружжя та, визнаючи за кожним із подружжя право власності на Ѕ частину наступного майна: дриль ударна з комплектом свердел, комплект дисків із шинами, електролобзик, набір інструментів для автомобіля, акумулятор до автомобіля, портативний ДВД- плейер, навігатор до автомобіля, відеореєстратор на загальну суму 10 627 грн., суд виходив з того, що сторони визнали факт придбання переліченого майна в період шлюбу за спільні кошти, що факт придбання шин з дисками та ударного дрилю зі свердлами підтверджено належними доказами, що акумулятор до автомобіля було придбано не як комплектуючу частину спірного автомобіля, а придбано окремо від автомобіля, що сторони досягли згоди щодо вартості вказаного майна на час розгляду справи.

Відмовляючи відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його вимог про визнання спільною сумісною власністю наступного майна: персональний комп`ютер, фотоапарат «Панасонік», кухонний гарнітур, пральну машину-автомат, двокамерний холодильник, , диван, сушка для фруктів імпортного виробництва , 2 телевізори, портативний програвач, , вхідні двері квартири, хлібопічку, мікрохвильову піч, музичний центр, підставку під музичний центр, а також поділ вказаного майна між ним та позивачем, суд, допитавши свідків, дослідивши надані відповідачем докази, виходив з того, що останнім факт придбання вказаних речей не доведено.

Задовольняю позовні вимоги позивача щодо виділення спірного майна відповідачу та стягнення на її користь на підставі ст.ст.183, 364 ЦК України компенсації вартості її частки у спільному сумісному майні, суд виходив з того, що після припинення шлюбних відносин спірне майно перебуває в користуванні у відповідача, що ці речі є неподільними, відповідачем не сплачується позивачу матеріальна компенсація за володіння та користування спірним майном, що сторони проживають у різних населених пунктах, що призведе до неможливості спільного користування майном, що відповідач спроможний виплатити позивачу вказану суму компенсації і це не становитиме для нього надмірний тягар, оскільки останній має стабільний дохід (пенсію), і відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неспроможності виплатити позивачу компенсацію, що залишення спірного майна у спільному користуванні сторін не вирішить спору по суті між сторонами та не буде ефективним способом захисту порушених прав, дійшовши висновку про можливість виділення спірного майна в натурі відповідачу, визнавши за ним право власності на вказане майно, та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості належної їй 1/2 частки майна.

Колегія суддів у повному обсязі погоджується з такими висновками суду першої інстанції і не може погодитись із доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у повній мірі додержався наведених вище норм закону.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 3 ст.368 ЦК України та ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК (2947-14) та ст.372 ЦК (435-15). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Так, суд встановив, що сторони перебували у шлюбі з 12.05.2006 року по 27.04.2015 року.

Товарним чеком №1016 від 30.06.2012 року у ФОП ОСОБА_4 підтверджено придбання 4-х шин з дисками на загальну суму 4760 грн., касовим чеком від 30.11.2014 року підтверджено придбання дрилі ударної та 3-х свердел на загальну суму 956,37 грн., свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 24.10.2007 року встановлено, що власником автомобіля марки DAEWOO моделі LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 р.в., є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2007 року, висновком експерта №4/12.2-343 від 18.06.2016 року встановлено, що дійсна ринкова вартість належного сторонам автомобіля станом на 17.06.2016 року становить 92 039,59 грн., поясненнями сторін підтверджено, що автомобіль придбано за спільні кошти.

Судом, також було встановлено що акумулятор до автомобіля придбано в період перебування у шлюбі, його було куплено, не як комплектуючу частину спірного автомобіля, а придбано окремо від автомобіля, ця обставина не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 що придбання у шлюбі майна, зазначеного у зустрічному позові, суд допитав за клопотанням відповідача свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , визнавши показання зазначених свідків не належними доказами, оскільки їх показання не підтверджені іншими засобами доказування, зокрема товарними касовими чеками про придбання товару, вказаного у зустрічному позові.

Копію товарного чеку від 23.01.2007 року щодо придбання пральної машини марки «Зануссі», вартістю 6987 грн., суд не взяв до уваги, обґрунтувавши рішення тим, що з цього чеку не можливо встановити, ким саме було придбано вказану пральну машину та хто здійснював оплату придбаного товару.

Отже, висновок суду першої інстанції, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних і допустимих доказів на підтвердження придбання, зазначеного у зустрічному позові майна в період шлюбу сторін та їх вартості, колегія суддів вважає вірним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За нормами статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

На підставі аналізу наведених вище норм закону, з урахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 13.01.2016 року, справа № 6-2925цс15).

Встановивши під час судового розгляду обставини справи, дослідивши надані сторонами докази при вирішенні питання в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо виділення спірного майна відповідачу та стягнення на користьпозивача компенсації вартості її частки у спільному сумісному майні, суд встановив, що після припинення шлюбних відносин спірне майно перебуває в користуванні у відповідача, який не сплачує позивачу матеріальної компенсації за володіння та користування цим спільним майном, що ці речі є неподільними, а сторони проживають у різних населених пунктах, що унеможливлює спільне користування майном.

Суд перевірив і встановив, що відповідач має стабільний доход, отримує пенсію і спроможний виплатити позивачу половину вартості визнаного спільною сумісною власністю подружжя майна, яка становить 51 333,3 грн. і така сума не буде становити для відповідача надмірний тягар і колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду, оскільки доказів неспроможності виплатити позивачу компенсацію, відповідачем не надано.

Також, колегія суддів вважає вірним і належним чином обґрунтованим висновок суду про те, що залишення спірного майна у спільному користуванні сторін не вирішить спору по суті між сторонами і не буде ефективним способом захисту порушених прав, тоді як виділення спірного майна, яке постійно перебуває у користуванні відповідача, ОСОБА_2 та стягнення з нього компенсації вартості 1/2 частки майна на користь позивача вірішує по суті наявний між сторонами спір про поділ майна подружжя.

На думку колегії суддів, доводи скаржника ОСОБА_2 спростовуються повно і всебічно з`ясованими судом обставинами справи та наявними у справі доказами, яким судом, як кожному окремо так і у їх сукупності надана належна правова оцінка, що аргументовано і повно відображено в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції суду не спростовують, а передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів на встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у досить повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи позивача та відповідачів, надавши їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: