КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки ,-

встановив:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який мотивувало тим, що 10 жовтня 2008 року з ОСОБА_2 було укладено договір споживчого кредиту відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти в сумі 50500 доларів США. В забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір іпотеки №95090 від 10 жовтня 2008 року та прийнято в іпотеку нерухоме майно-квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором та виникненням простроченої заборгованості АТ «УкрСиббанк» у 2010 році звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 529106 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2010 року позов задоволено та стягнено солідарно з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 527 286 грн. та 1820 грн. судових витрат, а всього 529 106 грн.

Станом на 08 листопада 2017 року рішення суду залишається не виконаним , заборгованість за кредитним договором не погашена та становить: по кредиту та процентам у розмірі 166 483,51 доларів США.

Просили позов задовольнити та звернути стягнення на предмет іпотеки враховуючи вище викладене та те, що відповідно до ст.589 ЦК України у разі не виконання зобов`язаннязабезпеченого заставою заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначено на момент фактичного задоволення. Включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання в сумі166 483 доларів США, з яких: 49 898,81 доларів США -по кредиту,11 6584,70 доларів США-по відсотках, 359 262,03 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 08.11.2016 року по 08.11.2017 року, 759 052,81 грн.-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 08.11.2016 року по 08.11.2017 року, а також судові витрати в розмірі 1600 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час виникнення цього спору строк дії договору сплинув , позивач скористався правом стягнення з позичальника заборгованості по кредитному договору звернувшись з відповідним позовом до суду, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17 листопада 2010 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просили рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що при розгляді справи судом першої інстанції оцінено виключно строки виконання основного зобов`язання (строки повернення коштів за кредитним договором). Натомість предметом спору є вимога про звернення стягнення на майно (предмет іпотеки) і така вимога виникла на підставі договору іпотеки та є вимогою про примусове виконання обов`язків іпотекодавця за рахунок майна, переданого в іпотеку.

Посилається на постанову Великої палати Верховного Суду від 04.09.2018 року по справі №907/574/16 де Серед іншого зазначено про строки договору іпотеки. Також звертають увагу на практику Верховного Суду, щодо права на стягнення відсотків та необхідність її врахування відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Вказують на те , що іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Зазначають , що виходячи із системного аналізу статей 525,526,599,611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора , яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст.1048 ЦК України. Такі ж висновки застосування норм матеріального права викладені в постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року в справі №6-1252цс16.

На апеляційну скаргу надійшов відзив, в якому ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає,що відповідач як іпотекодавець жодним чином не порушила умови договору іпотеки та зазначає, що банком не надсилалось на її адресу будь-яких письмових вимог щодо усунення порушень боржником ОСОБА_2 чим порушено вимогу ч.І ст. 35 Закону України «Про іпотеку», Окрім того зазначає, що позивачем не надано доказів про хід виконавчого провадження згідно рішення Святошинського районного суду м. Києві від 17.11.2010 року.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

10 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0.

Відповідно до п. 1.2.1 договір про надання споживчого кредиту з Правилами, сума кредиту складає 50500,00 доларів США 00 центів. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 248818,55 грн., за курсом Національного банку України на день укладення Договору.

10 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 95090, зареєстрованого в реєстрі під № 3402, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильківською B.C.

За умовами п. 1.1. Договору іпотеки, іпотекодавець в забезпечення усіх зобов`язань боржника перед Іпотекодержателем за Кредитним договором, передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Десятою Київською державною нотаріальною конторою 11 липня 2000 року за реєстровим № Ін-1996 та зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації 09 серпня 2000 року за № 31914 в реєстровій книзі № д. 136-235 і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на Предмет іпотеки.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором та виникненням простроченої заборгованості AT «УкрСиббанк» у 2010 році звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним за кредитним договором в розмірі 529106 грн.

17 листопада 2010 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу в розмірі 527286,00 грн. та 1820,00 грн. судових витрат, а всього 529106 гривень.

11 лютого 2011 року Головним державним виконавцем Біленчук Л.І. відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 2453759, по примусовому виконання виконавчого листа № 2-3309 виданого Святошинським районним судом м. Києва від 21 січня 2011 року.

Станом на момент звернення позивача з позовом рішення від 17 листопада 2010 року Святошинського районного суду м. Києва не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена.

Відповідно до частини 4 ст. 82 Цивільного процесуального Кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статей 525,526,599,611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора , яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст.1048 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №6-1252цс16.

Висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову враховуючи те, що чинним законодавством яке регулює спірні відносини не передбачено право кредитора вимагати від боржника сплату боргу після ухвалення судового рішення про задоволення вимог кредитора та після спливу строку дії кредитного договору не ґрунтуються на чинному законодавстві та є помилковими.

Відповідно до норм статей 525,526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою , заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань

Відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі. Коли зобов`язання не буде виконане у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотедержателя.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виникнення цієї вимоги.

Відповідно до ч.І ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться якщо інше не передбачене за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»

Зважаючи на викладене та встановлений факт неповернення основної суми боргу не виконання рішення про стягнення заборгованості АТ «Укрсиббанк» має право на захист свого порушеного права шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки проте не у вказаній банком сумі.

Згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 листопада 2010 року банк скористався своїм правом достроково повернути кредит чим змінив строки виконання грошових зобов`язань, після чого до даних правовідносин може застосовуватись лише положення ст.625 ЦК України.

Таким чином звернення стягнення підлягає предмет іпотеки лише в сумі 529 106 грн.

Доводи викладені у відзові спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства яке регуляює спірні правовідносини.

Договір іпотеки дійсний і в судовому порядку іпотекодавцем не оскаржувався.

Проаналізувавши вище викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

За ч.2 ст. 12 ЦГІК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦГІК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.І, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.І ст.374 ЦГІК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарґи має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.37б ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне задовольнити позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року скасувати . Ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернути стягнення на предмет іпотеки-квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості в сумі 527286 грн перед Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням Закону України «Про іпотеку » за початковою ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 4000 грн.

Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2019 року

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко