Справа № 492/2050/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого - судді Череватої В.І.

за участю секретаря судового засідання - Каширної О.Г.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Арцизі Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2018 року позивач звернулася до суду з позовом та просила суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідач не проживає за зазначеною адресою з 2008 року по теперішній час, не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні квартири. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач втратив право користування вищевказаним жилим приміщенням квартири, в якій проживає позивач, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Ухвалою суду від 21.12.2018 року провадження у справі відкрито.

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщена належним чином, звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала повністю та просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. При цьому відповідно до письмової заяви відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову.

Крім того, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов'язані з правом особи користуватися жилим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 від 29.07.1996 року, позивач по наявній справі ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4 - 5).

Як вбачається з акту комісійного обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 27.11.2018 року, комісією проведено обстеження квартири за вищевказаною адресою та встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за даною адресою з 2008 року (а.с. 6).

30.12.1994 року КЕЧ Арцизького району ОСОБА_1 виданий ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Як вбачається з довідок, виданих виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області від 22.11.2018 року № 811, від 23.11.2018 року № 1445, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою також зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 (а.с. 10, 11).

Як вбачається з відповіді Відділу адресно - довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, яка надійшла на адресу суду 20.12.2018 року відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що за вищевказаною адресою відповідач не проживає більше шести місяців, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Відповідач по справі ОСОБА_2 з серпня 2008 року у вищевказаній квартирі не проживає, витрати по її утриманню не несе, вибув на інше місце проживання.

Жодних домовленостей або інших угод, передбачених законом між позивачем та відповідачем не укладалося.

Відповідач не несе ніяких обов'язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, комунальні послуги не сплачує. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою місця проживання позивача відповідач створює позивачу перешкоди в отриманні належних виплат - субсидії.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач не проживає за вказаною адресою більше шести місяців без поважних причин, також його відсутність понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1-7 ст. 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв'язку з конкретним місцем.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, в квартирі фактично не проживає з 2008 року і по теперішній час, також його відсутність за вказаною адресою понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1 - 7 ст. 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 втратив з цим місцем достатній та постійний зв'язок, а п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не захищає права осіб на житло, з яким останній втратив достатній та постійний зв'язок, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 70, 71, 72, 150 ЖК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 200, 206, 247, 264, 265, 273, 354, 383, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 264, 265, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Дане рішення є підставою для зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Витрати, пов'язані з розглядом справи покласти на позивача, які ОСОБА_1 були сплачені у розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10 січня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (РНОКПП: НОМЕР_1), місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2.

СУДДЯ

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області