Справа № 462/5273/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Аврамишиної Д.О.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

предстанила відповідача ОСОБА_3

перекладача Сивери О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до юридичного департаменту Львівської міської ради, третя особа Комунальна установа «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» про зобов`язання здійснити приватизацію, -

в с т а н о в и в :

Позивач 19.08.2019 року звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача здійснити приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 22 березня 1982 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира відноситься до житлового фонду Львівської міської ради. Підставою для вселення позивача у зазначену квартиру став факт наявності сімейних відносин з наймачем квартири ОСОБА_4 , з яким позивач була одружена. Основним квартиронаймачем зазначеної квартири був тесть позивачки ОСОБА_5 . Він разом із сім`єю займав дану квартиру на підставі договору найму жилого приміщення від 1 лютого 1972 року. Крім цього, в цій квартирі також проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_6 , 1982 року народження. Основний квартиронаймач ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Чоловік позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її син ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . В даний час вона проживає у зазначеній квартирі сама. 6 грудня 2018 року позивач звернулась до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» із заявою та документами з проханням приватизувати квартиру АДРЕСА_1 , однак їй було відмовлено у приватизації, оскільки позивачем не було надано ордеру про надання жилої площі чи договору найму жилого приміщення на її ім`я. В лютому 2019 року позивач звернулась до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради із заявою щодо зміни договору найму квартири АДРЕСА_1 у зв`язку із смертю основного квартиронаймача. Згідно відповіді Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 19 лютого 2019 року вих.№ 32-638 їй відмовлено в зміні договору найму, так як не представлено ордеру на вселення в жиле приміщення. Зазначає, що вона з 1982 року правомірно користується зазначеною квартирою і сплачує усі комунальні платежі, а тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічно викладеним в позовній заяві. Додатково пояснили, що позивачка вселилася у житло на законних підставах і правомірно ним користується, так як на момент вселення була членом сім`ї, а саме дружиною, одного з наймачів квартири. Відсутність ордеру не є підставою для відмови у приватизації, оскільки таке не відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Представник відповідача юридичного департаменту Львівської міської ради при вирішенні справи поклалась на розсуд суду.

Представник третьої особи Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, при прийнятті рішення покладається на розгляд суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що є сусідкою позивачки. Їй відомо, що дану квартиру ОСОБА_5 , який був тестем позивачки, отримав від ПАТ «Львівський завод автонавантажувач», як працівник цього заводу. ОСОБА_1 проживає у вказаній квартирі з 1970 року, оскільки була одружена з сином ОСОБА_5 ОСОБА_4 . В даній квартирі позивачка проживає постійно і безперервно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що є сусідкою позивачки. ОСОБА_1 вселилась у дану квартиру в якості невістки, так як була одружена з ОСОБА_4 . У вказаній квартирі позивачка проживала з чоловіком, його батьками та сином. Після вселення, яке мало місце у 80-х роках, ОСОБА_1 і по сьогодні постійно проживає у даній квартирі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що є сусідкою позивачки, яку вона знає ще з 70-х років. ОСОБА_1 вселилась у вказану квартиру у 80-х роках, коли одружилась з ОСОБА_4 і по даний час у ній проживає. Їй відомо, що дану квартиру батько ОСОБА_4 отримав від ПАТ «Львівський завод автонавантажувач», як працівник цього заводу.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд виходить з такого.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.11 ст.8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Як вбачається з долученого акту здачі і приймання квартири, кімнати та договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 01.02.1972 року керуючий управлінням будинками ОСОБА_10 здав наймачеві, а саме ОСОБА_5 , в користування жиле приміщення, квартиру АДРЕСА_3 а.с.12/.

Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 були зареєстровані син наймача ОСОБА_4 , внук ОСОБА_6 та невістка ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою ЛКП «Сяйво» № 348 від 16.05.2019 року. З вказаної довідки також вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за вищевказаною адресою з 22.03.1982 року. Ордеру в ЛКП «Сяйво» немає, як і будь-яких інших документів /а.с. 23/.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер /а.с.14/.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.13/.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с.15/.

З довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки ЛКП «Сяйво» № 349 вбачається, що станом на 16.05.2019 р. в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована одна особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 /а.с. 16/.

Як встановлено судом позивачка, після смерті основного квартиронаймача ОСОБА_5 звернулася до Комунальної установи «Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду» із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_3 , однак листом № 13/12-18-05 від 12.12.2018 року їй було відмовлено у приватизації у зв`язку з тим, що нею подано неповний пакет документів, а саме не подано копії ордеру про надання житлової площі (копію договору найму житлового приміщення) та довідки ЛКП про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення (форма №4) заповнену відповідно до технічної документації, виданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» /а.с. 11/.

В подальшому позивачка звернулася до ЗРА ЛМР із заявою щодо зміни договору найму квартири АДРЕСА_3 , проте її заява з поданим пакетом документів були їй повернуті оскільки нею не представлено ордер або рішення, на підставі якого була зайнята квартира АДРЕСА_3 , завірені копії свідоцтв про одруження (рішення суду про розлучення), народження дітей, інших документів, які підтверджують родинний зв`язок, експлікацію до поверхового плану квартири, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 12.09.2017 р. /а.с. 21/.

Згідно довідки Обласного комунального підприємства Львівської Обласної Ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №2/5759 від 22.05.2019 р. виданої ОСОБА_1 станом на 29.12.2012 р. квартира АДРЕСА_1 на праві особистої власності не зареєстрована і свідоцтво про право власності не видавалося /а.с. 22/.

З інформаційного листа відповіді Державного архіву Львівської області №С-709 від 23.04.2019 р. ОСОБА_1 повідомлено, що у документах Залізничного райвиконкому м. Львова за 1958 рік відомостей надання квартир гр. ОСОБА_5 на АДРЕСА_2 не виявлено /а.с. 24/.

З долученої до матеріалів справи довідки ПАТ «Львівський завод автонавантажувач» від 26.05.2018 року вбачається, що на Львівському заводі Автонавантажувач відсутні документи щодо видачі житлових ордерів на поселення в будинок за адресою АДРЕСА_2 /а.с. 25/.

Відповідно до ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч.1 ст.5, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та пунктами 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Пунктом 17 Положення встановлено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до органу приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Відповідно до ч. 2 ст .2 цього Закону не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних табіосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом встановлено, що спірна квартира до цього переліку не відноситься.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено такі основні умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація:

здійснення приватизації уповноваженими на це органами;

згода всіх повнолітніх членів сім`ї;

постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку;

згода тимчасово відсутніх членів сім`ї, за якими зберігається право на житло.

З матеріалів справи вбачається, що позивач законно вселилась у спірну квартиру, постійно проживає та зареєстрована у ній, квартиру надано квартиронаймачу ОСОБА_5 на підставі договору найму у 1972 р., з цього по теперішній час власником квартири або балансоутримувачами не пред`являлося до позивача претензій щодо незаконності проживання у квартирі. Оскільки ордер на вселення у житло видавався адміністрацією підприємства, крім того найголовнішою умовою є те, що вселення у житлове приміщення і користування ним відбулося на законних підставах. Отримання ордера є формалізованим підтвердженням наявності відповідного рішення. Крім того, між батьком позивача і домоуправлінням було укладено договір найму житлового приміщення за актом прийому-передачі. Тобто вселення до квартири відбулося на законних підставах, і до виникнення спірної ситуації щодо приватизації житла особа проживала у квартирі також на законних підставах. Враховуючи, що позивач вселена у квартиру на законних підставах, законність проживання ніхто не оспорює, неможливо знайти ордер, який втрачено не з вини позивача, відсутність його копії позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири, яке вона набула, та враховуючи, що у позивача є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордера, який позивач не може надати з незалежних від неї причин, суд вважає, що позивач має право на приватизацію житла, а тому позовна вимога підлягає задоволенню.

Таким чином, виходячи з того, що позивач була вселена до спірної квартири на законних підставах,зареєстрована у ній з 1982 року та постійно проживає в такій, законність її проживання у квартирі ніхто не оспорює, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 15, 16, 345 ЦК України, 10, 12, 76-81, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Зобов`язати юридичний департамент Львівської міської ради здійснити приватизацію кватири АДРЕСА_1 на ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.11.2019 року

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.