Справа №760/8699/15-ц
Провадження №2/760/2029/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренка Андрія Васильовича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Сумиобленерго» 28.04.2015 р. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренка Андрія Васильовича, в якому, з урахуванням позовної заяви (в новій редакції) поданої 20.05.2015 р. на виконання вимог ухвали суду від 05.05.2015 р. про залишення позовної заяви без руху, просив:

1.визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 492 від 01.04.2015 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком Андрієм Васильовичем на простому векселі № 36 номінальною вартістю 1000000,00 грн., векселедавцем за яким є ВАТ «Сумиобленерго» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»);

2.визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 493 від 01.04.2015 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком Андрієм Васильовичем на простому векселі № 37 номінальною вартістю 1000000,00 грн., векселедавцем за яким є ВАТ «Сумиобленерго» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»);

3.визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 494 від 01.04.2015 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком Андрієм Васильовичем на простому векселі № 38 номінальною вартістю 1000000,00 грн., векселедавцем за яким є ВАТ «Сумиобленерго» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»);

4.визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 495 від 01.04.2015 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком Андрієм Васильовичем на простому векселі № 39 номінальною вартістю 1000000,00 грн., векселедавцем за яким є ВАТ «Сумиобленерго» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»);

5визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 496 від 01.04.2015 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком Андрієм Васильовичем на простому векселі № 40 номінальною вартістю 1000000,00 грн., векселедавцем за яким є ВАТ «Сумиобленерго» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»);

6.визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 497 від 01.04.2015 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком Андрієм Васильовичем на простому векселі № 41 номінальною вартістю 1000000,00 грн., векселедавцем за яким є ВАТ «Сумиобленерго» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»);

7.визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 498 від 01.04.2015 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком Андрієм Васильовичем на простому векселі № 42 номінальною вартістю 1000000,00 грн., векселедавцем за яким є ВАТ «Сумиобленерго» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»);

8.визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 499 від 01.04.2015 р., що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком Андрієм Васильовичем на простому векселі № 43 номінальною вартістю 1000000,00 грн., векселедавцем за яким є ВАТ «Сумиобленерго» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»).

9.стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренка Андрія Васильовича на користь Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, 30.04.2015 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С. від 27.05.2015 р., відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренка Андрія Васильовича, про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 07.09.2015 р., провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренка Андрія Васильовича, про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, - було зупинено до вирішення Зарічним районним судом м. Суми справи №591/2432/15-ц за позовом ПАТ «Сумиобленерго» до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Марченко Інни Володимирівни про оскарження нотаріальних дій по вчиненню протестів векселів про неоплату та Господарським судом м. Києва справ за позовами ПАТ «Сумиобленерго» до ПАТ «НАК Нафтогаз України» про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню відповідно №910/10794/15 та №910/12353/15.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С. від 03.03.2017 р., відновлено провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренка Андрія Васильовича, про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 09.06.2017 р., залучено до участі у справі в якості третьої особи Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.09.2017 р., цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренка Андрія Васильовича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

В судовому засіданні поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір не є публічно-правовим, а випливає з господарських правовідносин та носить майновий характер, а відтак має вирішуватися судами за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача ПАТ «Сумиобленерго» в судовому засіданні заперечував щодо закриття провадження у справі.

Представник третьої особи ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в судовому засіданні просив закрити провадження у справі.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу,Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Водночас при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як на підставу своїх вимог, позивач ПАТ «Сумиобленерго» посилається на те, що з боку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не відбулося пред`явлення ПАТ «Сумиобленерго» простих векселів до оплати. Таким чином, у відповідача не було правових підстав для вчинення виконавчих написів.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. при вчиненні виконавчих написів не перевірив наявність актів про протест векселів та відповідність поданих ПАТ «НАК «Нафтогаз України» векселів тим вимогам, які роблять їх документами, які підтверджують безспірність заборгованості, а саме, чи опротестовані ці векселі нотаріусом у встановленому законодавством порядку. Тому, у приватного нотаріуса Сидоренко А.В. не було правових підстав вчиняти виконавчі написи на векселях, що не мали безспірний характер, внаслідок того, що не були опротестовані нотаріусом в установленому порядку, в зв`язку з чим, як вважає позивач, оскаржувані написи є такими, що не підлягають виконанню.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський процесуальний кодекс України також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно пункту 5 частини першої статті 20 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 р. №3, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат").

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлених судом фактичних обставин, спірні правовідносини щодо визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, виникли між учасниками справи, здебільшого між позивачем ПАТ «Сумиобленерго» та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо несплаченої в строк суми заборгованості за простими векселями, вартістю 1000000,00 грн., векселедавцем за яким є ВАТ «Сумиобленерго» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»).

На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що товариство (ПАТ «Сумиобленерго») визнаючи виконавчий напис нотаріуса, таким що не підлягає виконанню, подав до нотаріуса позов в порядку цивільного судочинства, штучно підмінивши належного відповідача - компанію ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Разом з тим, належним відповідачем у такій справі є особа, на користь якої прийнято рішення про стягнення заборгованості за простим векселем.

Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, якщо суб`єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК розглядаються за правилами господарського судочинства. Водночас, слід мати на увазі, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

У той же час, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 826/12968/17 (провадження № 11-851апп18) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 826/1001/15, зазначено, що в подібних правовідносинах щодо оскарження реєстраційних дій, у тому числі щодо майна (предмет іпотеки та право власності на земельну ділянку), спір у справах не є публічно-правовим, серед іншого вказується, що відповідний спір має вирішуватися за правилами Господарського процесуального кодексу України з огляду на суб`єктний склад учасників судового процесу.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, спірні правовідносини пов`язані з наявністю спору, що виник між суб`єктами під час здійснення господарської діяльності, а позивач в позовній заяві вказує на неправомірність дій суб`єкта владних повноважень при виконанні наданих повноважень, посилаючись на рішення господарського суду, то даний спір, на переконання суду випливає з господарських правовідносин та носить майновий характер, а відтак має вирішуватися судами за правилами Господарського процесуального кодексу України, з огляду на суб`єктний склад учасників судового процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і належить до юрисдикції господарського суду, а відтак провадження у справі відкрите помилково і підлягає закриттю, відповідно на підставі ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити позивачеві право звернутися з позовом у порядку господарського судочинства, оскільки розгляд даної справи відноситься до компетенції господарського суду.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 255, 256, 260-261, 263, 352-354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренка Андрія Васильовича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кушнір С.І.