КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Суханової Є.М.,

Сержанюка А.С.

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кубрак Жанни Борисівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Рибака М.А. від 19 липня 2019 року (повний текст складено 23 липня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з наведеним позовом.

Свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина, серед іншого, на гаражний бокс № 1 , розташований по АДРЕСА_1 загальною площею 16,5 кв.м.

Вона прийняла спадщину після смерті матері на підставі заповіту. Проте, через відсутність правовстановлюючих документів на гараж, він не увійшов до складу спадкового майна.

Вказаний гараж був наданий її батьку ОСОБА_3 .

В подальшому, після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 прийняла гараж після капітального ремонту.

Тому, вона просила суд визнати за нею право власності на спірний гаражний бокс в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_1 з вказаним судовим рішенням не погодилася та подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги. Вважала, що рішення суду підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідач судове рішення не оскаржив та відзиву на апеляційну скаргу не подав, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджало перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову районний суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними.

Колегія суддів погоджується з цим висновком районного суду, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено та матеріалами підтверджено таке.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 .

За життя, 06 липня 2000 року ОСОБА_2 , склала заповіт, яким на випадок її смерті все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті заповіла ОСОБА_1

06 квітня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

17 серпня 2006 року ОСОБА_1 звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом.

17 серпня 2006 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/7 частину квартири номер АДРЕСА_2 ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на легковий автомобіль марки М-21, 1960 року та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади в банківських установах.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі положеннями ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них.

В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Попри це, апелянтом, на думку колегії суддів, не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме матеріали справи не містять доказів, на підтвердження права власності ОСОБА_2 на спірний гаражний бокс.

Розглядаючи спір, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тих, на які посилається апелянт, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Також, колегія суддів не приймає до уваги надану ОСОБА_1 до апеляційного суду копію розпорядження та додатку до нього за такого.

Відповідно до ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 367 ЦПК України, визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вказані докази не враховані судом першої інстанції та не можуть бути враховані й апеляційним судом, оскільки скаржником не доведено неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги зводиться до помилкового тлумачення норм права, тому висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Тому, рішення районного суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Тому, керуючись ч. 6 ст. 259, 268, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кубрак Жанни Борисівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 25 листопада 2019 року.

Судді: С.В. Лівінський,

Є.М. Суханова,

А.С. Сержанюк