Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 686/2345/16-ц

провадження № 61-27244св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_4,

боржник - ОСОБА_5,

заінтересовані особи - державний виконавець Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Гонтарук З. П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року у складі судді: Логінової С. М., та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Пастощука М. М., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася із скаргою на дії державного виконавця другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Гонтарук З. П. (далі - державний виконавець).

Скарга обґрунтована тим, що у провадженні другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції перебуває виконавче провадження за виконавчим листом від 23 грудня 2010 року № 2-138/10 про стягнення з ОСОБА_5 на її користь аліментів на дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно.

Вказувала, що будь-яких коштів на виконання рішення суду вона не отримувала. ОСОБА_5 ухилявся від сплати аліментів, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2010 року був оголошений його розшук. У січні 2016 року ОСОБА_4 отримала копію постанови державного виконавця від 14 липня 2015 року про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з тим, що аліменти сплачені у повному обсязі та борг відсутній. Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки аліментів вона не отримувала, борг наявний, рішення суду не виконано.

ОСОБА_4 просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 14 липня 2015 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-138/10 від 23 грудня 2010 року, виконавчий лист повернути у другий міський відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції для подальшого виконання.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року у складі судді: Логінової С. М. скаргу задоволено. Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління від 14 липня 2015 року ВП № 26252778 про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-138/10, виданому Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 23 грудня 2010 року. Виконавчий лист повернуто у Другий міський відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції для подальшого виконання.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_5 проживає з 2008 року до теперішнього часу у Республіці Португалія. Довідка-розрахунок про сплату аліментів згідно виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду від 23 грудня 2010 року про стягнення аліментів здійснена без врахування розміру доходів ОСОБА_5, які він отримував, проживаючи за кордоном. Враховуючи дану обставину, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не були вжиті заходи для належного виконання рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 вересня 2016 року в складі колегії суддів: П'єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І., апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9 задоволено. Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року скасовано. В задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що за наявності довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, яким встановлено відсутність боргу по аліментах станом на 01 липня 2015 року, який не оспорений сторонами виконавчого провадження, підстави для визнання незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження та її скасування відсутні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10, задоволено. Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26 вересня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду мотивована тим, що беручи до уваги довідку - розрахунок заборгованості по аліментах, який складений та підписаний державним виконавцем і начальником відділу, суд апеляційної інстанції не звернув уваги доводи ОСОБА_4 про те, що у матеріалах справи окрім зазначеної довідки відсутні будь-які інші розрахункові документи, які свідчать про виконання судового рішення.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року залишено без змін.

Оскаржена ухвала апеляційного суду мотивована тим, що матеріали виконавчого провадження № 26252778 і матеріали цивільної справи не містять достатніх та об'єктивних доказів про те, що ОСОБА_5 виконав у повному обсязі судове рішення згідно виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 2-138/10 від 23 грудня 2010 року. Платіжні документи та довідки про періодичний переказ ОСОБА_5 коштів із-за кордону на адресу дітей не є такими доказами. Отже у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження.

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій просив оскаржені ухвали апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення, не передаючи справу на новий розгляд. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження державний виконавець діяв правомірно, оскільки при відсутності будь-яких відомостей про місце перебування та працевлаштування ОСОБА_5, виходячи із середньої зарплати, що склалася в Хмельницькій області правомірно врахував фактично отримані кошти дітьми. Апеляційний суд не врахував платіжних документів про періодичний переказ ОСОБА_5 коштів із-за кордону на адресу дітей.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 листопада 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, за період з 11 вересня 2008 року по 30 червня 2010 року, - в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно.

На підставі заочного рішення 23 грудня 2010 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області видав виконавчий лист № 2-138/10, який 18 лютого 2011 року ОСОБА_4 пред'явила до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Постановою державного виконавця від 18 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження № 26252778.

14 липня 2015 року державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Апеляційний суд встановив, що матеріали виконавчого провадження № 26252778 і матеріали цивільної справи не містять достатніх та об'єктивних доказів про те, що ОСОБА_5 виконав у повному обсязі судове рішення згідно виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 2-138/10 від 23 грудня 2010 року. Платіжні документи та довідки про періодичний переказ ОСОБА_5 коштів із-за кордону на адресу дітей не є такими доказами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Встановивши, що у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, суди обґрунтовано задовольнили скаргу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвали постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Оскільки оскаржені ухвали залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель