Справа № 708/1134/16-ц
Номер провадження № 2/708/288/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Івахненко О.Г.,

при секретарі Тендітній Л.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чигирині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Чигиринська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про визнання договору дарування житлового будинку від 17 червня 1997 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , недійсним.

В обгрунтування заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області.

Він є спадкоємцем майна за заповітом від 19.02.2009 року, відповідно до якого батько заповів йому житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області.

Коли позивач звернувся до нотаріуса, то дізнався, що 17 червня 1997 року його баба - ОСОБА_4 подарувала зазначений будинок його сестрі - відповідачу у справі ОСОБА_3 .

Однак на час укладення оскаржуваного договору дарування ОСОБА_4 внаслідок перенесених раніше інсультів хворіла на психічну хворобу у вигляді слабоумства на фоні склерозу судин головного мозку та не могла усвідомлювати значення своїх дій.

За життя ОСОБА_4 зверталася до суду із заявою про визнання договору дарування недійсним як такий, що укладений внаслідок обману та особою, яка не могла розуміти значення своїх дій.

Під час перебування справи в провадженні суду та призначення по ній судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Незважаючи на наявність висновку судово-психіатричної експертизи про те, що ОСОБА_4 на момент укладення договору не могла розуміти значення своїх дій, провадження у справі було закрито в зв`язку зі смертю останньої.

Позивач вважає, що оскільки його батько до дня смерті проживав у домоволодінні своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 , тобто, прийняв спадщину у відповідності з вимогами ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) та вважав даний будинок своєю власністю.

Він вважає, що батько, заповідаючи йому все своє майно, мав на увазі також і вказаний житловий будинок.

Тому просить визнати договір дарування житлового будинку від 17 червня 1997 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , недійсним.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, надавши пояснення згідно заявлених позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіславши відзив на позов, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, вважаючи їх необгрунтованими, оскільки права позивача щодо володіння її даним будинком не порушено, так як він не входив до складу спадщини після померлого ОСОБА_5 , а останній за життя не звертався до суду з заявою про визнання оспорюваного договору недійсним, а так само, будучи представником позивача ОСОБА_4 у справі за позовом останньої про визнання договору дарування недійсним, з часу винесення в 1998 році ухвали Чигиринського районного суду про закриття провадження у справі до дня своєї смерті в 2015 році дану ухвалу не оскаржував, таким чином визнавши даний договір. Тому просила відмовити в задоволенні позову та одночасно заявила клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду.

Представник третьої особи Чигиринської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання теж не з`явився, надіславши листа про розгляд справи без представника нотаріальної контори та щодо задоволення позову поклалися на розсуд суду.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що баба позивача хворіла приблизно протягом останніх двох років до дня своєї смерті, мала провали в пам`яті, разом з тим відповідача біля баби вони не бачили і вона її не доглядала.

Вислухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з договору дарування будинку від 17 червня 1997 року, посвідченого завідуючою Чигиринською державною нотаріальною конторою Кашицькою О.Г., та зареєстрованого в реєстрі за № 1288, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

На даний час право власності на вказаний будинок зареєстроване за ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 54079333 від 26.02.2016 року (а.с. 13).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.10.2015 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рацеве Чигиринського району Черкаської області помер ОСОБА_5 (а.с.10), після смерті якого на території Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області відкрилась спадщина.

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області 19.02.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 16, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом він матиме право, останній заповів позивачу ОСОБА_1 (а.с. 11).

Оскільки договір дарування було укладено у 1997 році, то спір про визнання договору недійсним має вирішуватися на підставі норм, які були чинними на момент його укладення, тобто ЦК УРСР 1963 року (пункт 4 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України).

За договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність (частина перша статті 243 ЦК УРСР).

Договір дарування нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений (частина третя статті 244, частина перша статті 227 ЦК УРСР ).

Як встановлено судом та вбачається з досліджених судом письмових доказів, ОСОБА_4 25.03.1998 року через свого представника за дорученням ОСОБА_9 А ОСОБА_10 зверталася до Чигиринського районного суду із заявою про визнання договору дарування недійсним як такого, що укладений внаслідок обману та особою, яка не могла розуміти значення своїх дій (а.с. 14-15).

Відповідно до копії акту судово-психіатричної експертизи № 384 від 23.06.1998 року ОСОБА_4 з осені 1996 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проявляла ознаки хронічної душевної хвороби у вигляді слабоумства на фоні склерозу судин головного мозку, що позбавляло її на момент укладення договору 17.06.1997 року) та на момент складання доручення (12.09.1997 року) здатності правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 94-95).

Під час перебування справи в провадженні суду та призначення по ній судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , в зв`язку з чим провадження у справі ухвалою суду від 04.08.1998 року було закрито на підставі ст. 229 ЦПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (а.с. 9,16).

Згідно зі ст. 52 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена громадянином, визнаним недієздатним через душевну хворобу або недоумство. До такої угоди застосовуються наслідки, передбачені статтею 51 цього Кодексу.

Угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації (ч.1 ст. 57 ЦК УРСР).

Виходячи з аналізу положень ст. 52 ЦК УРСР недійсною може бути визнана угода, укладена громадянином, визнаним недієздатним через душевну хворобу або недоумство, однак ОСОБА_4 не була в судовому порядку визнана недієздатною, і доказів протилежного позивачем в судовому засіданні надано не було, як і не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач, обманним шляхом, скориставшись похилим віком ОСОБА_4 змусила останню його підписати, тобто, що договір дарування був укладений внаслідок обману.

Щодо посилання позивача на наявність акту судово-психіатричної експертизи № 384 від 23.06.1998 року, то суд під час ухвалення рішення щодо визнання правочину недійсним враховує в сукупності всі обставини справи та надані докази (відповідно до ст. 89 ЦПК України), а не тільки результати експертизи.

Доказів, які б свідчили, що оспорюваний правочин дарування не відповідав вимогам чинного на час його укладення цивільного законодавства, а саме Цивільного Кодексу УРСР 1963 року позивач до суду теж не надав.

Посилання позивача на ті обставини, що обдарована ніколи не проживала у подарованому їй будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не можуть слугувати підставою для недійсності договору, так як власник у межах, встановлених законом, має право володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині того, що ОСОБА_4 хворіла перед смертю і мала проблеми з пам`яттю, а відповідач не доглядала її і не відвідувала, теж неможливо взяти до уваги, оскільки договір дарування не покладає на обдарованого обов`язку догляду за дарувальником, тому вказані свідками обставини не доводять підстав для визнання оспорюваного договору дарування недійсним.

Також позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свого порушеного права, оскільки право власності на житловий будинок після укладення 17.06.1997 року договору дарування перейшло від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , і до цього часу будинок зареєстрований за відповідачем, що спростовує доводи позивача про те, що даний будинок його батько ОСОБА_5 успадкував після смерті ОСОБА_4 , де, на обґгрунтування позову, позивачем не надано суду доказів його родинних зв"язків з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та тих між собою.

Крім того, ОСОБА_5 виступав представником ОСОБА_4 в суді під час розгляду справи за її позовом про визнання договору дарування недійним і йому було відомо про обставини справи та про закриття провадження у даній справі.

Однак, своїм правом на оскарження ухвали суду в апеляційному порядку чи вказаного договору особисто, як можливий спадкоємець за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_4 , останній не скористався.

А як зазначалося вище та випливає з даних заповіту, посвідченого секретарем Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області 19.02.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 16, спадкодавець ОСОБА_5 заповів позивачу не конкретно визначене майно, а лише те, що належатиме йому на день смерті і на що за законом він матиме право, що також спростовує посилання позивача на те, що ОСОБА_5 заповів йому належний відповідачу житловий будинок.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що будь-яке речове право позивача, як спадкоємця після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , даним договором дарування не порушено, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 51,52,57, 227, 243 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 12,13, 81,76-81, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Чигиринська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2019 року.

Суддя О.Г. Івахненко