Справа № 184/2187/18
Номер провадження 2/184/50/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дорош І.Ю.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до відповідача 1: ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; фактичне місце проживання не відоме), відповідача 2: ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; фактичне місце проживання не відоме), відповідача 3: ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; фактичне місце проживання не відоме) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду з вищевказаним позовом про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: приватним будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок АДРЕСА_1. На даний час в зазначеному житловому приміщенні зареєстровані, але не проживають відповідачі: сестра позивачки - ОСОБА_2, чоловік сестри позивачки - ОСОБА_3 та син сестри позивачки - ОСОБА_4 Де саме відповідачі перебувають або проживають позивачу не відомо. Оскільки за вищезазначеною адресою відповідачі не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але фактично нараховуються на зареєстрованих у жилому приміщенні осіб, чим об'єктивно порушуються права позивача. Крім того, даний факт також впливає на розрахунковий (перерахований) розмір субсидії, що надається особам, зареєстрованим у жилому приміщенні належним чином.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, з викладених у позовній заяві підстав, у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала.

Відповідачі до суду повторно не з'явилися, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлялися належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомили, відзив не надали.

Відповідно до ст.280 ЦПК України , суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку на праві приватної власності ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.8). Наведене підтверджується реєстраційним посвідченням КП «НМБТІ», згідно якого позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно наданої в судовому засіданні, домової книги за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З довідки Виконавчого комітету Покровської міської ради №303 від 24.09.2018 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 11).

Однак, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за місцем своєї реєстрації не проживають, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 11.09.2018 року, згідно якого ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 прописані по АДРЕСА_1 однак за даною адресою не проживають (а.с.10).

Окрім цього, даний факт підтверджується показами свідка, допитаного у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_7 надала показання, згідно яких відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1, однак вже більше десяти років за вказаною адресою не проживають. Стверджує, що позивач проживає одна.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст..405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 позбавлення права користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача 1: ОСОБА_2, відповідача 2: ОСОБА_3, відповідача 3: ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: приватним будинком АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 08.01.2019 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова