Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 409/2422/17
Провадження № 22-ц/810/425/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 01 листопада 2018 року у складі судді Третяка О.Г. в смт. Білокуракине Луганської області

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого вказав, що 20 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав грошову суму у розмірі 2000 доларів США зі строком повернення до 01 лютого 2013 року.

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 22 травня 2014 року з відповідача було стягнуто борг у розмірі 17060 грн., пеню за період з 10 лютого 2013 року по 10 лютого 2014 року у розмірі 16377 грн., а всього стягнуто 33437 грн. Стягнення було здійснено за курсом 8,53 грн. за долар США на день подання позову - 10 лютого 2014 року.

Позивач також зазначив, що борг за договором позики у розмірі 16377 грн. на час звернення до суду з позовом не погашено. Тому позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню курсова різниця, що утворилася за період з 10 лютого 2014 року по дату звернення до суду з позовом, яка складає 36783 грн.

Щодо строку позовної давності позивач зазначив, що оскільки ним 10 лютого 2014 року було подано позов про стягнення заборгованості з відповідача, тому строк позовної давності прервався.

В первісній позовній заяві позивач просив суд стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частину суми боргу за договором позики від 20 грудня 2012 року у розмірі 36783 грн.

У липні 2018 року позивачем подана до суду заява про зміну предмету позову, в якій останній просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних за договором позики від 20 грудня 2012 року за період з 10 лютого 2014 року по 10 лютого 2018 року у розмірі 6202,80 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 01 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 20 грудня 2012 року у розмірі 36783 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 01 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних за договором позики від 20 грудня 2012 року за період з 10 лютого 2014 року по 10 лютого 2018 року у розмірі 6202,80 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_2 вказує на те, що ним до закінчення підготовчого засідання у справі до суду подана заява, в якій він змінив предмет позову із стягнення з відповідача курсової різниці на стягнення 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України. Зазначена заява отримана судом першої інстанції 20 липня 2018 року, а ухвала про закриття підготовчого засідання постановлена 03 серпня 2018 року, що свідчить про вчасність подання ним вказаної заяви.

(2) Позиція інших учасників справи

В матеріалах справи відсутній відзив (заперечення) на позовну заяву.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року відповідачу роз'яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від ОСОБА_3 не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Відповідач про дату судового засідання повідомлений належним чином і в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу цієї ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що 20 грудня 2012 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 лютого 2013 року.

Заочним рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 22 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, стягнуто із ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 33437,60 грн.

Судом встановлено, що борг за договором позики відповідачем не повернуто.

Тому, суд першої інстанції, дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 36783 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визначати предмет та підстави позову відповідно до ст.ст. 13, 49, 175 ЦПК є виключним правом позивача, який наділений також правом після пред'явлення позову змінити підстави або предмет позову, що передбачено ч. 3 ст. 49 ЦПК України.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об'єктивуються у поданих доказах.

Із матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, яка складається із курсової різниці. В обґрунтування позову вказав, що 20 грудня 2012 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, які зобов'язався повернути до 01 лютого 2013 року. Заочним рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 22 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, стягнуто із ОСОБА_3 борг за договором позики у розмірі 17060 грн. та пеня у розмірі 16377 грн. Стягнення боргу здійснено за курсом 8,53 грн. за долар США на день подання позову.

На час подання цього позову борг не повернуто, курс долара США становить 26,58 грн., тому позивач просив стягнути курсову різницю, яка складає 36783 грн.

Отже, предметом позову, із яким позивач звернувся до суду, є вимога про стягнення суми боргу у вигляді курсової різниці.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 листопада 2017 року відкрито провадження у цій справі та призначено попереднє судове засідання на 16 січня 2018 року.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, щопровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, в редакції від 03.10.2017 року, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2018 року позивачем подана до суду заява про зміну предмету позову, в якій останній просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних за договором позики від 20 грудня 2012 року за період з 10 лютого 2014 року по 10 лютого 2018 року у розмірі 6202,80 грн.

Зазначена заява отримана Білокуракинським районним судом Луганської області 20 липня 2018 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 03 серпня 2018 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та справа призначена до судового розгляду.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позивачем до закінчення підготовчого засідання у справі у відповідності до ч. 3 ст. 49 ЦПК України змінено предмет позову шляхом подання письмової заяви.

Проте, суд першої інстанції подану позивачем заяву про зміну предмету позову не розглянув у встановленому законом порядку та рішення по суті змінених позовних вимог не ухвалив, а розглянув первісну вимогу про стягнення суми боргу у вигляді курсової різниці.

Зазначені обставини свідчать про те, що вимога позивача про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних за договором позики від 20 грудня 2012 року за період з 10 лютого 2014 року по 10 лютого 2018 року не була предметом самостійного судового розгляду у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції питання про відмову у прийнятті поданої позивачем заяви про зміну предмету позову у встановленому законом порядку не розглядалося, ухвал оформлених, як окремим процесуальним документом, так і занесених до протоколу судового засідання судом не постановлялося, що підтверджується матеріалами справи та протоколами судових засідань від 03 серпня 2018 року, від 17 вересня 2018 року, від 01 листопада 2018 року.

З урахуванням викладених обставин заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом у порушення ст. 13 ЦПК України безпідставно розглянутий позов у первісній редакції, яка була позивачем змінена у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 369 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 369 ЦПК України та обставини справи, колегія суддів вважає, що повноважень на розгляд змінених ОСОБА_2 позовних вимог апеляційний суд не має, оскільки ці вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на те, що після повернення справи із апеляційного суду, змінені позивачем у встановленому законом порядку вимоги підлягають розгляду судом першої інстанції.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що заочне рішення суду слід скасувати відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України як таке, що ухвалене за позовними вимогами, які позивачем у встановленому законом порядку змінені, тобто ухвалене не по суті заявлених позовних вимог, про що зазначається позивачем в апеляційній скарзі, що не позбавляє права позивача на розгляд заявлених останнім позовних вимог судом першої інстанції та їх вирішення по суті у встановленому законом порядку.

Щодо судових витрат

Оскільки під час відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору, а рішення суду першої інстанції скасовано, то зі ОСОБА_3підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 01 листопада 2018 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 960 грн. в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Є.В. Коротенко

В.М. Луганська