Справа № 209/585/19
Провадження № 2/209/664/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

за участі секретаря Кулік О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Стребіжа М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі» про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в уточненій редакції якого просила зобов`язати Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Тепломережі» вчинити дію шляхом розірвання діючого договору про надання послуг централізованого опалення по квартирі АДРЕСА_1 та укласти договір про надання послуг з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без зазначення в договорі боргу попередніх власників, який виник до 08 квітня 2018 року та складає 41310,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу підписувала, ОСОБА_1 , як законний представник та матір ОСОБА_2 . На момент купівлі квартири в ній були відсутні елементи опалення (радіатори), тому вона звернулася до відповідача з відповідною та просила відключити її від теплопостачання для встановлення індивідуального електроопалення. 08.10.2018 року вона отримала відповідь про те, що для встановлення індивідуального електроопалення їй необхідно звернутися до ДП Теплотехнік. Вона звернулася до ДП Теплотехнік з проханням підготувати документи для встановлення електроопалення, але їй було відразу відмовлено, оскільки за квартирою значилася заборгованість за теплозабезпечення після погашення якої можна було б продовжити розмову про встановлення електроопалення. Після марних спроб врегулювати питання щодо заборгованості за теплопостачання колишніх власників квартири з відповідачем, вона знову звернулася до відповідача із заявами № к-96 від 28.01.2019 та к-95 від 28.01.2019 року. 06.02.2019 року відповідач надав їй дві відповіді на її заяви, де вказано, що відсутність радіаторів не є підставою для ненарахування плати за послуги з теплопостачання та відсутні підстави для списання або скасування заборгованості попередніх власників. При цьому відповідач зазначив, що навіть за для того, щоб закрити особовий рахунок на придбану квартиру та відкрити новий, вона повинна погасити всі борги, а потім проводити відповідні дії. Вважає, що наявність боргу колишніх власників за надані послуги теплопостачання та не бажання відповідача проводити перерахунок боргу за тепло, порушує її права та позбавляє можливості встановити електроопалення і позбутися боргів за послуги, які вона не отримувала. Також, зазначила, що вона двічі 02.05.2019 року і 27.05.2019 року зверталася до відповідача із заявами про розірвання договору про надання послуг з централізованого опалення та укладення нового договору з нею без включення до нього боргів попередніх власників, що виникли до придбання квартири. Але відповідачем була надана відповідь від 12.06.2019 року, якою проігноровані її вимоги, договір попередніх власників не розірвано і новий договір з нею не укладено.

У відзивах на позовну заяву від 26.03.2019 року (а.с. 33-42) на змінену позовну заяву від 25.07.2019 року (а.с.88-93), генеральні директори КП КМР «Тепломережі» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просили відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування заперечень проти позову зазначено, що особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. При укладенні договору купівлі-продажу квартири позивачка повинна була перевірити наявність або відсутність заборгованості за комунальні послуги попереднього власника, а також прийняти квартиру в належному санітарному та технічному стані. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення забороняється та не є підставою для звільнення позивача від оплати за послуги теплопостачання, оскільки попередні власники квартири відключилися від централізованого опалення з порушенням передбаченого законодавством порядку. При переоформленні особового рахунку відбувається перехід заборгованості за надані послуги, тому списати, не обліковувати, не включати або виключити з особового рахунку заборгованість у КП КМР "Тепломережі" немає жодних правових підстав. Попереднім власником квартири АДРЕСА_1 не укладався договір про надання послуг з централізованого опалення, у зв`язку з чим вимоги про розірвання діючого договору є безпідставними.

У своїй відповіді на відзив від 12.04.2019 року (а.с. 52-54), позивач зазначила про порушення її прав відповідачем та перешкоди їй у відключенні квартири від централізованого теплопостачання і встановленні індивідуального електроопалення через наявність на її особовому рахунку заборгованості за послуги теплопостачання, що надані попередньому власнику квартири.

Позивач ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у заяві про зміну позовних вимог. Також пояснила суду, що 28.04.2018 року вона придбала своїй неповнолітній донці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартиру в двоповерховому багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2 . До укладення договору купівлі-продажу наявність заборгованості за комунальними по квартирі не перевіряла. Квартира була в нежилому стані, не було радіаторів опалення, були лише стояки, труби обрізані від стояків опалення та заглушені. КП КМР "Тепломережа" нараховує оплату послуг за централізоване теплопостачання та не видає акт про відключення від системи через заборгованість по квартирі. Вона зверталася до відповідача з заявами про відключення від централізованого теплопостачання для переходу на електропалення, але їй відмовляють. З часу проживання в квартирі вона послуги теплопостачання не оплачує, оскільки їх не отримує. Зверталася до відповідача із заявою про складення акту про те, що послуги не надаються, але комісії не виходила на її адресу.

У вступному слові представник відповідача - адвокат Стребіж М.О. позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки послуги нараховувалися на квартиру за встановленими рішеннями міської ради тарифами за фактично надані послуги. Договір про надання послуг з централізованого опалення по квартирі позивача не укладався з вини попередніх власників. Придбавши квартиру, позивач прийняла на себе борги попереднього власника. Відповідач заперечує проти укладення договору з позивачем без включення боргів, які рахуються на особовому рахунку по квартирі. 11.11.2019 року позивачці направлено договір про реструктуризацію боргу попереднього власника квартири. Договір з позивачкою про надання послуг централізованого теплопостачання не укладається без включення існуючої заборгованості.

Вислухавши позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 28 квітня 2018 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 343, придбала на ім`я малолітньої доньки ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується правовстановлюючими документами на квартиру (а.с. 8-9, 10), свідоцтвом про народження дитини (а.с. 20), паспортом позивача (а.с. 6).

Внутрішньобудинкова система багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_3 під`єднана до місцевої (розподільчої) теплової мережі, яку обслуговує Комунальне підприємство Кам`янської міської ради "Тепломережі", що є надавачем послуг з централізованого опалення в цьому будинку.

Отже, з моменту набуття права власності на квартиру, тобто з 28 квітня 2018 року, ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_2 стали споживачами послуг Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Тепломережі".

Станом на 31.01.2019 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 на квартиру по АДРЕСА_2 , рахується заборгованість за надані послуги централізованого опалення в сумі 47490,23 грн., яка нарахована з лютого 2003 року, що підтверджується витягом по особовому рахунку КП КМР "Тепломережі" (а.с. 18-19) та платіжними розрахунками КП КМР "УКОЖФ" (а.с. 22-25)

Відповідно до наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва № 170 від 23 жовтня 2013 року "Про затвердження порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів - споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій" та житлового законодавства України, особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє собою сукупність даних про житлове приміщення. Отже, особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку із наявною на ньому заборгованістю, якщо така є, на іншого квартиронаймача або власника. Відкриття та закриття особового рахунку житлового приміщення приватної форми власності здійснюється одночасно. Для закриття особового рахунку споживач зобов`язаний розрахуватися за надані йому житлово-комунальні послуги.

До теперішнього часу КП КМР "Тепломережі" не уклало договір про надання послуг з централізованого опалення до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , і не переоформило на ім`я ОСОБА_1 особовий рахунок на квартиру.

Згідно з актом про обстеження умов проживання від 29.08.2018 року КП КМР "УКОЖФ" (а.с. 11) та з актом обстеження внутрішньо будинкової системи опалення від 28.11.2018 року КП КМР "УКОЖФ" (а.с. 12), у квартирі АДРЕСА_1 та спальні відсутні радіатори та стояки опалення, на кухні мається лише стояк опалення без радіатора, який ізольований.

01 жовтня 2018 року, 28 січня 2019 року позивач зверталася до відповідача з питання відключення квартири від централізованого опалення, відсутності радіаторів у квартирі, перерахунку заборгованості попереднього власника квартири по АДРЕСА_2 (а.с.13-15).

На вказані звернення позивача відповідачем були надані письмові відповіді від 08.10.2018 року та 06.02.2019 року, ( а.с. 13, 16, 17), де зазначено, що відсутність радіаторів в квартирі не є підставою для ненарахування коштів за теплопостачання, а також повідомлено про розмір заборгованості та вказано про відсутність юридичних підстав для списання або скасування заборгованості, у тому числі й боргу попереднього власника квартири по АДРЕСА_2 .

02 травня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявами про розірвання договору про надання послуг централізованого опалення з попереднім власником квартири та укладення з нею нового договору, до якого просила не включати борг попередніх власників. На ці заяви 22.05.2019 року відповідач надав письмову відповідь, в якій повідомив позивачку про неможливість розгляду її звернення та списання боргів із раніше вказаних у листах підстав (а.с. 69-72).

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що вона, як споживач послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_2 , має заборгованість перед відповідачем з моменту придбання квартири, тобто з 28.04.2018 року, тому вона не повинна сплачувати борги попередніх власників квартири, що також не було обумовлено у договорі купівлі-продажу.

У первісно поданій позовній заяві (а.с. 4-5) позивачка оспорювала нарахування заборгованості за послуги централізованого опалення за період з лютого 2003 року по квітень 2018 року на особовий рахунок по квартирі бо вважала, що нараховані послуги за вказаний період їй не надавалися. У свою чергу відповідач вважав, що заборгованість правильно рахується на особовому рахунку по квартирі, ненадання послуг позивачу не доведено та відсутня юридична можливість списання боргів попереднього власника квартири.

В уточненій позовній заяві (а.с. 65-68) позивач змінив предмет позовних вимог, спірними стали правовідносини сторін щодо розірвання та укладення договору про надання послуг централізованого опалення.

Розмір тарифів за наданні послуги центрального опалення сторонами не оспорювався та не був предметом заявлених позовних вимог, а тому судом не перевірявся.

Відповідно статті 1 Закону України «Про теплопостачання» саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб`єктами відносин у сфері теплопостачання і відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Частиною четвертою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Згідно з пунктом 4 Правил користування тепловою енергією затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Оскільки, відносини у сфері житлово-комунальних послуг встановлюються шляхом укладення договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг між власником/ балансоутримувачем/управителем будинку (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг) та кінцевими споживачами (споживачами послуг) - власниками житлових/нежитлових приміщень. Такий договір укладається його сторонами з урахуванням норм та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, якими встановлена форма типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642?643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов`язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (частина третя статті 6 ЦК України).

Частиною 6 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Як встановлено судом, квартира позивача розташована в житловому багатоквартирному будинку, який приєднаний до системи централізованого опалення; будинок опалюється відповідачем, а тому у відповідача існує обов`язок укласти з позивачем договір про надання послуг, який повинен відповідати формі та змісту (умовам) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Як було вказано вище, Правилами користування тепловою енергією, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, визначено, що договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України

від 3 вересня 2009 р. № 933 з подальшими змінами), не містить положень щодо зазначення у договорі з новим споживачем послуг боргу попередніх власників квартири. Отже, відмова відповідача укласти такий договір з позивачкою з тих підстав, що вона заперечує проти зазначення у договорі боргу попередніх власників, є безпідставною.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, можна зробити висновок про те, що в разі невиконання постачальником центрального опалення зобов`язання з укладення договору про надання послуг, який відповідає типовому договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом зобов`язання.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки в частині зобов`язання відповідача укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, згідно з типовим договором.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання розірвати договір про надання послуг централізованого опалення по квартирі АДРЕСА_1 , то в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що з попередніми споживачами послуг, які мешкали у цій квартирі, не уклався договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача має бути стягнуто на користь позивача половинусуми сплаченого судого збору, що складає 384,20 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі» про зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язати Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Тепломережі» укласти договір про надання послуг з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без зазначення в договорі боргу попередніх власників, який виник до 28 квітня 2018 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Тепломережі», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 384,20 грн. сплаченого судового збору.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.