Провадження №2/225/735/2019
Справа №225/3112/19
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2019 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Нємиш Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрієвої Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ДП «Торецьквугілля» про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку.

З 16 червня 1994 року по 18 грудня 2017 року ОСОБА_2 перебував у трудових правовідносинах з Державним підприємством «Торецьквугілля», де працював на підприємствах відповідача на різних посадах з повним робочим днем на підземній роботі, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці.

18 грудня 2017 року позивач був звільнений з роботи за станом здоров`я згідно висновку МСЕК та в зв`язку з виходом на пенсію за віком у відповідності до положень п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Після звільнення ОСОБА_2 стало відомо, що він під час роботи у відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» недоотримав оплату за перебування на легкому труді після тимчасової непрацездатності у 2017 році. З цього приводу позивач звернувся до роботодавця і отримав довідку від 13.05.2019 року, якою підтверджено існування у відповідача заборгованості перед ОСОБА_2 в сумі 26089,28.

На час звільнення ОСОБА_2 з ним не проведено повного розрахунку і лише 25 березня 2019 року відповідачем перераховано на рахунок позивача зазначену у довідці заборгованість в сумі 26089,28 грн.

Таким чином позивач має право на компенсацію його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, сума якої становить 176 766,75 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви, у яких просили справу розглянути за їх відсутності з зазначенням, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності.

Представником відповідача за №10/687 від 12.07.2019 року надано відзив, у якому ДП «Торецьквугілля» повністю заперечує проти сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 . У відзиві зазначено, що ОСОБА_2 дійсно перебував з ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» у трудових відносинах з 16.06.1994 року по 18 грудня 2017 року, звільнений з роботи за станом здоров`я згідно висновку МСЕК та у зв`язку з виходом на пенсію за віком по п.2 ст.40 КЗпП України. Розрахунок з позивачем проведений в січні 2018 року і не оспорювана сума 21 280,27 грн. до розрахунку була виплачена.

ОСОБА_2 за період роботи у підземних умовах отримав професійне захворювання вібраційна хвороба II ст. Хронична радикулонатія L5, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, про що був складений Акт за формою п-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.11.2017 року. На підставі висновку ЛКК № 1692/9 від 20.11.2017 року та особистої заяви від 21.11.2017 року, у відповідності з наказом № 177/к ВП «Шахта «Центральна» позивач був переведений на легшу працю з 21.11.2017 по 04.12.2017 р. з урахуванням ст.170 КЗпП України. На підставі висновку ЛКК № 1760/5 від 04.12.2017 року та особистої заяви від 04.12.2017 року, у відповідності з наказом № 184/к ВП «Шахта «Центральна» Позивач був переведений на легшу працю з 05.12.2017 по 18.12.2017 р. з урахуванням ст.170 КЗпП України.

ОСОБА_2 було встановлено професійне захворювання та переведено на легшу працю, а у відповідності зі ст. 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Фінансування виплат по оплаті легкої праці при професійному захворюванні здійснюється у повному обсязі та з першого для легкої праці та фінансування виплат лікарняних починаючи з шостого дня за рахунок коштів соціального страхування - у відповідності з Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з обчисленням середнього заробітку в порядку, встановленому КМУ.

У позивача на момент страхового випадку на 21.11.2017 року у відомостях про застраховану особу не було страхового стажу за попередній рік, тож нарахування і виплати оплати середнього заробітку здійснювалися з у відповідності з Наказом Міністерства соціальної політики України № 1022 від 21.10.2015 року в якому чітко наведені приклади розрахунку середньоденної заробітної плати та вказано у п.6 «Що у випадку якщо на дату призначення страхових виплат відсутні дані про Сплату єдиного внеску за деякі місяці розрахункового періоду, розрахунок середньої заробітної плати проводиться без урахування цієї заробітної плати. Після надходження даних до Державного реєстру або довідки від роботодавця середня заробітна плата повинна бути перерахована.»

Після того, як були проведені доплати легкої праці за рахунок коштів соціального страхування - за листопад 2017 рок в сумі 3096, 15 грн., а також у лютому 2019 року ОСОБА_2 було донараховано доплату за легку працю за грудень 2017 року у сумі 4350,11 грн. середньоденна заробітна плата з нарахуваннями склала 564,75 грн. за мінусом обов`язкових утримань (19,5%) склала 454,62 грн. - ці доплати призвели до необхідності у перерахунку середнього заробітку який передував звільненню і ДП «Торецьквугілля» була зроблена доплата вихідних виплат у відповідності з Колективним договором ДП «Торецьквугілля», а саме були зроблені перерахунки:

- вихідної допомоги за станом здоров`я у сумі - 8320,93 грн.;

- як пенсіонеру за віком у сумі - 16641,86 грн.

Усього доплати склали - 32409,05 грн. за мінусом обов`язкових утримань 26089,28 грн. Перераховано 25.03.2019 року платіжним дорученням № 32 у сумі 8189,28 та № 10 у сумі 19900,00 грн.

Просить врахувати той факт, що вини ДП «Торецьквугілля» у оплати легкої праці не в повному обсязі на момент звільнення не має, а в свою чергу перерахунок оплати легкої праці за періоди листопад - грудень 2017 року і призвів до зміни середньоденної заробітної плати і ДП «Торецьквугілля» зробило перерахунок нарахованих сум при звільненні у відповідності з у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995р № 100 і ДП «Торецьквугілля», та виплатило позивачеві.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, дійшов наступного висновку.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України.

Судом встановлено, що позивач з 16 червня 1994 року по 18 грудня 2017 року перебував у трудових правовідносинах з Державним підприємством «Торецьквугілля», де працював на підприємствах відповідача на різних посадах з повним робочим днем на підземній роботі (а.с.6-8)

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України відповідач виплату всіх належних позивачеві сум в день звільнення 18.12.2017 року не провів.

Відповідно до довідки №7/481 від 13.05.2019 року, позивачу ОСОБА_2 розраховано середньоденну заробітну плату виходячи з тарифної ставки, яка склала 564,75 грн. за мінусом обов`язкових утримань в розмірі 19,5% середньоденний заробіток склав 454,62 грн. Остаточний розрахунок з ОСОБА_2 було зроблено у лютому 2019 року у сумі 26 089,28 грн., перераховано 25.03.2019 року платіжне доручення №32 у сумі 6189, 28 грн. та 25.03.2019 року 19900,00 платіжне доручення №10. (а.с.9)

Таким чином, повний розрахунок належних від підприємства працівникові до сплати при звільненні сум був проведений 25.03.2019 року, що не оспорюється сторонами у справі.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідач посилається на ті обставини, що перерахунок оплати легкої праці за періоди листопад - грудень 2017 року призвів до зміни середньоденної заробітної плати. Зазначене вплинуло на перерахунок середньої заробітної плати, а тому вини відповідача у пізнішому розрахунку немає.

Відповідно до ч.3, ч.4. ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.117 КЗпП України в світлі трактування відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", вина роботодавця у затримці розрахунку презюмується, оскільки саме роботодавець має довести відсутність своєї вини.

Суд доходить висновку, що у цій справі відповідачем не доведено відсутність своєї вини у затримці розрахунку з позивачем при звільненні.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 30 січня 2018 року по справі №760/18557/15-ц (провадження № 61-246 св 17) - Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення", на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з п.2, п.4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п.4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 у випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Згідно з п. 3 цього "Порядку", усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. ( Абзац третій пункту 3 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1398 від 30.07.99 ) При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

У зв`язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 20.12.2017 року по 22.03.2018 року включно.

Відповідно до довідки ДП «Торецьквугілля» «Шахта «Центральна» №7/681 від 10.07.2019 року, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 564,75 гривень. (а.с.23).

Перевіривши розрахунок позивача, суд погоджується, що належна позивачеві до стягнення з відповідача сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.12.2017 року по 22.03.2019 року становить 176 766,75 гривень з розрахунку: 313 робочих днів х 564,75 грн.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості.

Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю.

В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1767,68 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ДП «Торецьквугілля» про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (місце знаходження: м.Торецьк, вул. Дружби, 19, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 176 766 (сто сімдесят шість тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 75 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (місце знаходження: м.Торецьк, вул. Дружби, 19, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 767(одна тисяча сімсот шістдесят сім) гривень 68 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В.Нємиш