Справа № 484/3891/18
Провадження № 2/484/1613/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Мирошниченко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 ,

про відшкодування матеріальної шкоди, ціна позову 40 432 грн. 22 коп., -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2018 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з наданим позовом, який згодом уточнила /а.с.32,56/, мотивуючи тим, що у відділенні технічного забезпечення 1 підрозділу військової частини НОМЕР_1 на посаді майстра 3 тарифного розряду ВОС 851244А, за штатом військове звання «солдат» перебував працівник ЗС України ОСОБА_1 із встановленим 9 тарифним розрядом, внаслідок чого вказаному працівникові за період з 01.07.2014 року по 01.03.2018 року (на день завершення аудиту) було незаконно виплачено заробітну плату в більшому розмірі. Перевиплата заробітної плати становила 44 432 грн. 22 коп. За заявою ОСОБА_1 про добровільне повернення вказаних коштів шляхом утримання з його заробітної плати щомісяця по 1000 грн. було повернуто 4 000 грн., але 13.08.2018 року ОСОБА_1 звільнився за власним бажанням і припинив погашати завдані державі збитки, внаслідок чого не повернутими залишилися 40 432 грн. 22 коп., які позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

Ухвалою суду від 31.08.2018 року позивачеві було відмовлено у відстроченні сплати судового збору /а.с.19/ та залишено позов без руху /а.с.20/.

Після виправлення зазначених в ухвалі недоліків 17.09.2018 року судом відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження /а.с.1/.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву /а.с.54/ та письмові докази.

За клопотанням відповідача позивачем надані письмові докази.

Сторонами заявлено, що ними подані усі наявні у них належні до цієї справи докази.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 повністю підтримав позов, просив його задовольнити з підстав, визначених у статтях 130-136 КЗпП України, оскільки внаслідок отримання заробітної плати у більшому ніж належно розмірі відповідач завдав шкоди державі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Відповідач визнав, що дійсно деякий час отримував заробітну плату в більшому розмірі, оскільки відповідальними працівниками йому невірно було визначено тарифний розряд, але в цьому нема його вини, тому що він сам собі не нараховував заробітну плату. Дізнавшись, що розмір зарплати став значно менший, він звільнився з роботи, тому що нові умови праці його не влаштовували в частині розміру зарплати. При звільненні з роботи з нього утримали кошти лише за 4 дні відпустки. Зайво виплачені кошти з нього не утримали, а в подальшому він написав заяву, якою відкликав свою заяву про утримання з його заробітної плати. Вважає, що збитків державі завдано з вини працівників, які визначали йому тарифний розряд і нараховували заробітну плату. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 20.03.2009 року на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №54 від 20.03.2009 року переведений на посаду майстра відділення технічного обслуговування 1-го підрозділу. З 10.07.2009 року його призначено майстром відділення технічного обслуговування зенітно-ракетного дивізіону згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 10.07.2009 року №142. З 11.04.2018 року згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 83 від 11.04.2018 року він призначений на посаду слюсаря-ремонтника відділення технічного обслуговування 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , а 14.08.2018 року звільнений з вказаної посади відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2018 року № 182, що підтверджується записами в його трудовій книжці /а.с.46/.

Згідно Акту проведення службового розслідування від квітня 2018 року, затвердженого ТВО командира військової частини НОМЕР_1 06.04.2018 року встановлено порушення штатної дисципліни щодо заміщення окремими особами ЗСУ в мирний час окремих військових посад. Зокрема, у відділенні технічного забезпечення 1 підрозділу в/ч НОМЕР_1 на посаді майстра 3 т.р. ВОС 851244А, за штатом військове звання «солдат» перебував працівник ЗСУ ОСОБА_1 із встановленим тарифним розрядом 9. Відповідно до вимог розділу 3 Тимчасових переліків військових посад ЗСУ, які в мирний час можуть заміщатися цивільними посадами (на умовах строкового трудового договору), затверджених наказами МОУ від 24.12.2013 року №902 та від 29.05.2017 року № 292 Про заміщення в мирний час окремих військових посад у ЗСУ цивільними особами, військова посада за кодом 244 «майстер» переводиться на цивільну посаду за кодом 7233 «слюсар-ремонтник». Відповідно до вимог Додатку 5 пункту 2 таблиці 2 Умов оплати праці працівників №28 діапазон розрядів за єдиною тарифною сіткою за посадою слюсар-ремонтник 3-6 тарифний розряд. Тобто ОСОБА_1 було невірно встановлено тарифний розряд, що призвело до незаконних виплат заробітної плати /а.с.70-72/.

Згідно вказаного Акту відповідальним за правильність визначення розміру нарахованих сум грошового забезпечення військовослужбовців та заробітної плати працівників за відповідний місяць (не менше 1/6 чисельності особового складу бригади, за списком, на місць), на той час був старший лейтенант ОСОБА_3 - начальник фінансово-економічної служби частини відповідно до його посадових обов`язків, затверджених наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 782 від 16.12.2017 року.

Цим же Актом визначено, що згідно до посадових обов`язків, затверджених наказом командира в/ч НОМЕР_1 №782 від 16.12.2017 року начальник відділення персоналу заступник начальника штабу майор ОСОБА_4 зобов`язаний своєчасно, достовірно, правильно відображати штатну, списочну, наявну чисельність особового складу, а також кількісні і якісні зміни, що відбуваються як в цілому щодо особового складу, так і персонально кожного військовослужбовця і працівника ЗСУ.

Таким чином, після надходження до військової частини наказу Міністра оборони України №902 від 24.12.2013 року «Про заміщення в мирний час окремих військових у ЗСУ цивільними особами» до військової частини начальник відділення персоналу заступник начальника штабу майор ОСОБА_4 в порушення своїх посадових обов`язків не підготував проект наказу про перепризначення працівника ЗСУ ОСОБА_1 на посаду слюсаря-ремонтника, внаслідок чого у розрахунково-платіжній відомості ОСОБА_1 був зазначений майстром, а не слюсарем-ремонтником, що призвело до виплати зайвих сум.

Зазначені обставини також підтверджуються розрахунковими відомостями /а.с.73-84/, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 204 від 06.04.2018 року /а.с.7-9/, звітом про результати аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.07.2014 року по 01.03.2018 року /а.с.85-89/, згідно якого працівникам, які займали посади майстрів, було встановлено невірно тарифний розряд, що призвело до незаконних виплат заробітної плати за період з 01.07.2014 року по 01.03.2018 року, зокрема працівнику ЗСУ ОСОБА_1 на суму 55 202 грн. 37 коп. (у т.ч. утримано 10 770 грн. 15 коп. із нарахованої заробітної плати), та як наслідок зайво перераховано ЄСВ (36,3%, 22%) на суму 13 606 грн. 17 коп., всього 68 806 грн. 54 коп. /а.с.88-89/.

04.04.2018 року ОСОБА_1 написав заяву на ім`я командира в/ч, в якій просив утримувати з його заробітної плати щомісячно кошти в сумі 44 432 грн. 22 коп., які йому були переплачені за 2014-2018 роки /а.с.6/.

Як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні, з керівництвом було досягнуто домовленості про те, що йому будуть нараховувати премії, за рахунок яких він буде сплачувати кошти. Однак заробітна плата все ж таки стала суттєво меншою, що спонукало його до звільнення.

01.08.2018 року ОСОБА_1 написав заяву на звільнення за власним бажанням /а.с.10/ і наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 182 від 13.08.2018 року його було звільнено /а.с.11/.

З копії вказаного наказу вбачається, що при звільненні з ОСОБА_1 не було утримано зайво виплачену заробітну плату, а лише кошти за 4 дні використаної відпустки.

В подальшому ОСОБА_1 відкликав свою заяву про утримання з нього заробітної плати /а.с.63/.

Всі зазначені вище встановлені судом обставини не оспорювались сторонами.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання певними посадовими особами військової частини своїх обов`язків працівник ЗСУ ОСОБА_1 не був своєчасно переведений на посаду слюсаря-ремонтника, внаслідок чого йому нараховувалась заробітна плата у більшому розмірі, частину з якої повернув. На день його звільнення невідшкодованою залишилася сума 40 432 грн. 22 коп., що також відповідач не оспорював.

За своїми посадовими обов`язками ОСОБА_1 не міг і не вчиняв жодних протиправних дій, що призвели до отримання ним заробітної плати у більшому ніж належно розмірі. Про неправильне нарахування йому заробітної плати він не знав і працював на певній посаді тому, що його влаштовували умови праці, в тому числі і заробітна плата.

Позивач просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 130-136 КЗпП України, однак вказані норми Глави 1Х КЗпП України визначають підстави і порядок матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації.

Вказані норми не можуть бути застосовані до правовідносин в наданій справі, оскільки ОСОБА_1 не є матеріально відповідальною особою в даному випадку і він не вчинив жодних винних дій, що завдали шкоди військовій частині.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні проводиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3,5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2, 5 статті 40 КЗпП України, а також при направленні на навчання та у зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємства, установи, організації (ст. 136 КЗпП України).

Статтею 129 КЗпП України встановлено, що не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений і при його звільненні не було стягнуто зайво сплачену заробітну плату, суд вважає, що вказані норми КЗпП не можуть бути до нього застосовані в даному випадку, адже заробітку плату у військовій частині він вже не отримує і розрахунок при звільненні з ним вже проведено.

Суд вважає, що в даному випадку застосуванню підлягають норми статей 1212-1215 ЦК України щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Однак відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 безпідставно набув заробітну плату, яка була виплачена йому юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки і з його боку була відсутня недобросовісність, з нього після звільнення не може бути стягнута зайво виплачена йому заробітна плата. Відшкодування таких сум має відбуватися за рахунок винних матеріально-відповідальних осіб.

За такого у задоволенні позову слід відмовити повністю. Судові витрати в даному випадку відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 258, 259, 263-265, 268 ч.6 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі внаслідок незаконної виплати заробітної плати в сумі 40 432 грн. 22 коп. - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Вступна та резолютивна частини рішення складені 03.01.2019 року.
Повний текст рішення виготовлений 14.01.2019 року.

СУДДЯ: