Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/6649/17
Провадження№4-с/711/28/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Семиволос І.М., Осадчій А.Ю.,

скаржник (боржник) ОСОБА_1,

представника скаржника

адвоката Ярмака Г.М.,

заінтересованої особи

(стягувач) ОСОБА_2,

Представника заінтересованої особи

(стягувача) адвоката Філатової Т.М.,

державного виконавця Миколаєнко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 (боржник) про визнання протиправними бездіяльність, дії та рішення старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (стягувач ОСОБА_2) та за заявою ОСОБА_2 (стягувач) про стягнення судових витрат, -

в с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_1 (боржник) звернулася до суду із скаргою про визнання протиправними бездіяльність, дії та рішення старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (стягувач ОСОБА_2).

Зазначено, що 23 січня 2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та спосіб участі батька у вихованні дитини визначено наступні способи участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, які передбачають періодичні побачення з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, спільний відпочинок батька і дитини на території України, а за відповідною згодою матері за кордоном, а саме: перші та треті п'ятниця-неділя кожного місяця, з 18:00 години п'ятниці до 18:00 години неділі; щороку з 5 січня протягом 15 календарних днів; щороку з першої суботи серпня протягом 15 календарних днів; щороку 1 червня та 19 грудня з 14:00 години до 10:00 години наступного дня, без присутності матері дитини, ОСОБА_1, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути. Визначено, що спілкування ОСОБА_2 із ОСОБА_3 засобами телефонного, поштового, електронного зв'язку здійснюється без обмежень, з урахуванням при цьому технічних можливостей такого зв'язку, часу навчання та відпочинку дитини, психологічного і фізичного стану дитини. Зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у визначений судом спосіб, у вихованні малолітньої дитини. Зобов'язано ОСОБА_1 не пізніш як за добу до часу побачень та спільного відпочинку дитини з батьком, визначених даним рішенням суду, інформувати ОСОБА_2 засобами телефонного або електронного звʼязку про місце, де він може забрати ОСОБА_3 та місце (адресу), куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку.

18 квітня 2018 року постановою апеляційного суду Черкаської області рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2018 року в частині визначення способів участі батька у вихованні дитини було скасовано та ухвалене в цій частині нове.

Зміненим рішенням апеляційний суд ухвалив: визначити ОСОБА_2 наступні способи участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, які передбачають періодичні побачення з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, спільний відпочинок батька і дитини на території України, а за відповідною згодою матері за кордоном, а саме: щотижня з 14.00 год. до 19.00 год. пʼятниці та з 11.00 год. до 18.00 год. суботи в присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитини семирічного віку; щороку з 05 січня протягом 15 календарних днів щоденно з 11.00 год. до 18.00 год. в присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитини семирічного віку;

щороку з першої суботи серпня протягом 15 календарних днів щоденно з 11.00 год. до 18.00 год. з присутністю матері ОСОБА_1 до досягнення нею семирічного віку; щороку 01 червня та 19 грудня з 11.00 год. до 16 год., в присутності матері дитини ОСОБА_1 до досягнення дитиною семирічного віку, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути. В інший частині рушення суду першої інстанції було залишено без змін.

Отже, скаржник вважає, що зі змісту рішення суду вбачається, що ОСОБА_1 не менш ніж за добу зобов'язана повідомити стягувача про місце зустрічі з дитиною у час, який визначений судовим рішенням і таке побачення повинно відбуватися в її присутності увесь визначений судом для такого побачення час у період до досягнення дитиною семирічного віку.

16.05.2018 ст. державним виконавцем ДВС Соснівського РУЮ Миколаєнко Т.М. відкрито виконавче провадження №5461205 щодо примусового виконання рішення Придніпровського районноґо суду на підставі виконавчого листа № 711/6649/17, що був виданий 23.01.2018.

Скаржник вказує, що в порядку та у визначений судом спосіб виконувала судове рішення. 17.05.2018 на представлену стягувачем електронну пошту нею було направлено листа наступного змісту: «На виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.01.2018 та постанови апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня 2018 року вам на постійній основі визначена адреса, за якою ви маєте прибути для виконання рішення суду в частині зустріч з донькою ОСОБА_3: АДРЕСА_1 (за даною адресою доставити дитину після зустрічі). У випадку зміни адреси зустрічі з дитиною ви будете повідомлені додатково не менш ніж за добу до виникнення таких обставин. У випадку виникнення перешкод для чергової зустрічі з дитиною пов'язаних з її психологічним чи фізичним станом, а також інших обставин, що будуть перешкоджати проведенню зустрічі, ви також будете повідомлені заздалегідь. ОСОБА_1».

24 травня 2018 року стягувачу був направлений лист такого змісту: «На виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.01.2018 та постанови апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня 2018 року вам на постійній основі визначена адреса, за якою ви маєте прибути у п'ятницю та суботу для виконання рішення суду в частині зустрічі з донькою ОСОБА_3: АДРЕСА_1 вхід з вулиці Набережної (за даною адресою доставити дитину після зустрічі). У випадку зміни адреси зустрічі з дитиною ви будете повідомлені додатково не менш ніж за добу до виникнення таких обставин. У випадку виникнення перешкод для чергової зустрічі з дитиною пов'язаних з її психологічнім чи фізичним станом, а також інших обставин, що будуть перешкоджати проведенню зустрічі, ви також будете повідомлені заздалегідь. ОСОБА_1».

30 травня 2018 року боржником було направлено листа наступного змісту: «На виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.01.2018 та постанови апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня 2018 року вам на постійній основі визначена адреса, за якою ви маєте прибути у п'ятницю та суботу для виконання рішення суду в частині зустрічі з донькою ОСОБА_3: АДРЕСА_1 вхід з вулиці Набережної, за даною адресою доставити дитину після зустрічі. У випадку зміни адреси зустрічі з дитиною ви будете повідомлені додатково не менш ніж за1 добу до виникнення таких обставин. У випадку виникнення перешкод для чергової зустрічі з дитиною пов'язаних з її психологічним чи фізичним станом, а також інших обставин, що будуть перешкоджати проведенню зустрічі, ви також будете повідомлені заздалегідь. Зв'язатися засобом телефонного зв'язку з дитиною ви можете за телефоном +01, щотижня з понеділка по четвер 19.30 до 20.30 ОСОБА_1».

У визначені судовим рішенням дати стягувач прибував до м. Черкаси за вказаною йому адресою та здійснював спілкування з дитиною в присутності боржника (мати дитини).

Таким чином, впродовж часу - з дати відкриття виконавчого провадження 16 травня 2018 року по дату його зупинення 03.07.2018 судове рішення виконувалось в повному обсязі в порядку та спосіб, які ним визначені. При цьому, у стягувача не виконало питань щодо порядку виконання судового рішення, так як побачення дитини з ним відбувалися у встановлений судом час в місті, яке визначила мати, та в її присутності.

Скарник вказує, що незважаючи на систематичне виконання нею рішення суду, старший державний виконавець Миколаєнко Т.М. постанову про закінчення виконавчого провадження не виносила.

У період часу з 03.07.2018 по 20.12.2018 за клопотанням самого стягувача, який наполягав на тому, що спосіб побачень та виховання дитини визначений для нього судовим рішенням, є обтяжливим та незручним, ухвалою Верховного Суду виконавче провадження було зупинено до розгляду його касаційної скарги.

20.12.2018 стягувач електронною поштою, а 21.12.2018 державний виконавець по телефону повідомили боржника про те, що виконавче провадження поновлене з 20.12.2018, оскільки постановою Верховного Суду від 05.12.2018 рішення апеляційного суду Черкаської області залишено без змін.

Протягом грудня 2018 року - січня 2019 року за судовим рішенням стягувачу були встановлені наступні дати побачень: 21.12.2018 року з 14.00 год. до 19.00 год.; 22.12.2018 року з 11.00 год. до 18.00 год.; 28.12.2018 року з 14.00 год. до 19.00 год.; 29.12.2018 року з 11.00 год. до 18.00 год.; 04.01.2018 року з 14.00 год до 18.00 год.; з 05.01.2019 року по 19.01.2019 року з 11.00 год. до 18.00 год.; 25.01.2019 року з 14.00 год. до 19.00 год.; 26.01.2019 року з 11.00. год. до 18.00 год.; 20 січня 2019 року боржник по електронній пошті одержала листа від стягувача з пропозицією добровільного виконання судового рішення та пропозицією забезпечити зустріч з дитиною, підготувати дитину та підготуватись самій з 17:20 до 19:00 21.12.2018 року за адресою: місто Черкаси, вул. Сонячна, 7.

Стосовно побачень з дитиною 21 та 22 грудня 2018 року: 21.12.2018 боржник повідомила стягувачеві та державному виконавцеві про те, що у зв'язку з хворобою вона не може виконати свої зобов'язання 21 та 22.12.2018, відіславши електронні листи.

21.12.2018 стягувач ОСОБА_2 для зустрічі з дитиною прибув у дитячий садок «Сонечко» за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 261, де зустрічався з дитиною без присутності боржника.

Після чого, з 24.12.2018 захворіла донька ОСОБА_3.

Стосовно побачень 28.12.2018 та 29.12.2018, то боржник повідомила стягувачеві та державному виконавцеві про хворобу дочки, а тому неможливо було організувати зустрічі 28 та 29.12.2018.

28.12.2018 від державного виконавця Миколаєнко Т.М. електронним листом надійшла вимога про надання документів щодо підтвердження хвороби дитини, на що відправила їй на телефон по системі зв'язку «Вайбер» фото медичних документів.

Стосовно побачень 4 січня та з 5 січня по 17 січня 2019 року: у зв'язку з хворобою доньки стягувачу 03 січня 2019 року направлено повідомлення на електронну пошту відповідного змісту.

06 січня 2019 року, незважаючи на те, що дитина була хвора, стягувач прибув за адресою місця побачень у АДРЕСА_1 вхід з вул. Набережній, яке було заздалегідь встановлено раніше у травні-червні 2018 року та просив зустрічі з дитиною і зустріч відбулася.

10 січня 2019 року у зв'язку з тим, що стала відома дата повного одужання доньки, боржник повідомила стягувачеві, що строк лікування дитини встановлений лікарем до 14.01.2019.

Незважаючи на те, що електронними листами від 17 травня 2018 року, 24 травня 2018 року та 30 травня 2018 року стягувачу ОСОБА_2 заздалегідь було визначено на постійній основі місце зустрічі з дитиною, а сааме, - адреса: АДРЕСА_1, вхід з вулиці Набережної, стягувач ОСОБА_2 ні 14, ні 15, ні 16, ні 17 січня 2018 року для зустрічі з дитиною у встановлений час та місце не прибув. Про вказаний факт було відомо державному виконавцю Миколаєнко Т.М.

Скаржник вважає, що державний виконавець Миколеєнко Т.М. самоусунулася від виконання покладених на неї Законом (ст. 64-1) обов'язків, оскільки на місце виконання рішення суду ні 14, ні 15 ні 16, ні 17 січня 2019 року не прибувала, відповідно не було складено актів про факт належного виконання боржником рішення суду.

Таким чином, скаржник вважає, що мало місце порушення прав боржника діями та бездіяльністю державного виконавця по виконанню рішення суду у перід з 14 по 17 січня 2019 року. Так, завідомо знаючи про хід виконання боржником рішення суду, державний виконавець, зловживаючи своїм службовим становищем зайняла упереджену позицію з метою прикриття невиконання графіку побачень зі сторони стягувача та покладання відповідальності за це на боржника, як на особу, яка нібито не виконує рішення суду.

Державний виконавець Миколаєнко Т.М. 18 січня 2019 року прибула до визначеного місця побачень, де вручила боржнику три вимоги від 16, 17 та 18 січня 2019 року. У вказаних вимогах вимагалося повідомляти стягувача не менш, ніж за добу про місце зустрічі та пояснити, з яких причин не відбулася зустріч стягувача з дитиною. Оскільки, станом на 18 січня 2019 року виконання вимог від 16 та 17 січня втрачало сенс, то у вимозі № 2416 від 18 січня 2019 року державний виконавець вимагала від боржника пояснення, чому не відбувалися зустрічі дитини зі стягувачем з 14 по 17 січня 2019 року та пояснити, чому не відбувалося спілкування дитини по телефону. Крім того, у вказаній вимозі державний виконавець Миколаєнко Т.М. з метою виправдання невиконання рішення суду зі сторони стягувача з перевищенням наданих законом владних повноважень, завідомо знаючи, що в період часу з 14 по 17 січня 2019 року стягувач, будучи повідомлений листами від 17, 24 та 30 травня 2018 року про місце зустрічі з дитиною, не прибув для побачень з дитиною без поважних причин, поставила протиправну вимогу про виконання боржником таких обов'язків, які рішенням суду не передбачені.

Скаржник вважає, що рішенням суду передбачено, що боржник зобов'язана попереджати стягувача про місце зустрічі «...не пізніш як за добу до часу побачень та спільного відпочинку дитини з батьком, визначених даним рішенням суду...».

Державний виконавець Миколаєнко Т.М. у вимозі від 18 січня 2019 року, перевищуючи надані їй законом повноваження протиправно вимагала, щоби боржник «щоразу не пізніш ніж за добу побачень, визначених рішенням суду, встановлювала місце де ОСОБА_2 може забрати ОСОБА_3 та місце куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку».

22 січня 2019 року боржник оформила письмові пояснення про те, що з її боку рішення суду виконується у повному обсязі у час та спосіб, які визначені рішенням суду, прибула за адресою Соснівської виконавчої служби м. Черкаси та здала їх до канцелярії.

Незважаючи на те, що державний виконавець Миколаєнко Т.М., станом на 22 січня 2019 року, мала усю інформацію та мала можливість перевірити хід виконання рішення суду, не тільки боржником, але і стягуваечем, діючи упереджено, завідомо знаючи про те, що нею не було перевірено та зафіксовано у відповідності до обов'язків покладених на неї Законом України «Про виконавче провадження» фактів виконання чи невиконання сторонами рішення суду - 14, 15, 16 та 17 січня 2019 року, зловживаючи службовим становищем, одноособово 22 січня 2019 року склала Акт державного виконавця, у який внесла завідомо неправдиві відомості про обставини невиконання боржником рішення суду, а саме, - виходячи, з нібито, вже встановленого нею факту невиконання боржником рішення суду, вказала про те, що нею, нібито, не надано державному виконавцю пояснень, чому не відбулися зустрічі стягувача з дитиною з 14 по 17 січня 2019 року.

22 січня 2019 року державний виконавець Миколаєнко Т.М. на підставі вищезгаданого акту від 22 січня 2019 року, винесла постанову про накладання на боржника штрафу у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду.

Скаржник зазначає, що державному виконавцю Миколаєнко Т.М., станом на 22 січня 2019 року, було відомо про наступне: відомий зміст виконавчого документу; відомо про те, що боржником ще в травні 2018 року тричі (з детальним уточненням) встановлено на постійній основі для стягувача адреса та місце побачень з дитиною; відомо, що вказаний строк повідомлення про місце побачень явно перевищує добу до дати побачень у січні 2019 року, як це і вимагається рішенням суду; з дати відкриття виконавчого провадження відомо про те, що рішенням суду боржника не зобов'язано кожного тижня встановлювати одне і теж місце побачень, якщо таке місце вже встановлено у визначений у рішенні суду строк; відомо про те, що стягувач ОСОБА_2, будучи попередженим про час лікування дитини, 14 січня 2019 року не з'явився на побачення у м. Черкаси за визначеною йому адресою, а також на побачення 15, 16 і 17 січня 2019 року; відомо про те, при виході на місце виконання рішення суду за встановленою адресою, яка відбувалася в присутності другого державного виконавця, який фіксував відповіді боржника на відео, вона 18 січня 2019 року надала усно, а 22 січня 2019 року у письмовій формі до канцелярії Соснівського ВДВС пояснення щодо питань виконання рішення суду, про обставини, які і так їй були відомі.

Стосовно побачень 18 - 19 січня 2019 року: у зв'язку зі зміною обставин та зміною місця зустрічі стягувача з дитиною у відповідності до вимог рішення суду, 17 січня 2019 року боржником стягувачу було надіслано листа на електронну пошту наступного змісту: «Шановний ОСОБА_2! Щодо побачення в п'ятницю (18.01) враховуючи інтереси дитини: час її відпочинку, перебування в дитячому садочку та час занять, Ви можете зустрітись з нею о 16.00 годині за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 261. Щодо зустрічі в суботу (19.01) Ви можете прибути за адресою: АДРЕСА_1».

Стягувач у визначені дати прибув на місце побачень, які відбувалися в присутності боржника.

У подальшому, в ході виконання судового рішення та усного спілкування, державний виконавець Миколенко Т.М. стала вимагати від боржника передавати стягувачу дитину та визначати для нього місце, куди він має її повернути, хоча, як вважає боржник, такий обов'язок за судовим рішенням відсутній.

24 січня 2019 року у зв'язку зі зміною обставин, відвідуванням дитиною дитячого садочку, боржником стягувачу було направлено повідомлення на електрону пошту наступного змісту: «Шановний ОСОБА_2! На виконання рішення суду повідомляю Вам щодо побачення в пʼятницю (25.01) Ви можете прибути о 14.00 годині за адресою: м.Черкаси, вул. Хрещатик, 261. Щодо зустрічі в суботу (26.01) Ви можете прибути за адресою: АДРЕСА_1. Доводжу до Вашого відома, що в разі зміни адреси та часу зустрічі з дитиною, Вам буде завчасно повідомлено додатково. Вищезазначені час та місце зустрічей визначаються на поточний 2019рік».

У зв'язку з тим, що до боржника державним виконавцем Миколаєнко Т.М. була поставлена вимога, як вважає скаржник, яка виходить за межі обов'язків, що визначені рішенням суду, боржник для оформлення факту виконання рішення суду 25 січня 2019 року запросила бути присутнім представника адвоката Ярмака Г.М.

25 січня 2019 року о 14.00 год. боржник разом з представником прибули до будинку № 261 по вул. Хрещатик у м. Черкаси (розташований дитячий садок № 2 «Сонечко»), де в цей час перебувала донька, для виконання рішення суду.

Біля огорожі території дитячого садочку на вулиці Хрещатик у м. Черкаси в цей час перебували стягувач ОСОБА_2 та державний виконавець Миколаєнко Т.М.

На запрошення пройти до визначеного місця побачення до приміщення будинку дитячого садочка у будинок 261 по вул. Хрещатик у м. Черкаси, де в цей час перебуває дитина, для здійснення побачення з нею стягувача, останній з невідомих причин став відмовлятися зустрічатися з дитиною у приміщенні садочка.

Державний виконавець Миколаєнко Т.М. стала вимагали від боржника вивести дитину для передачі стягувачу. На зауваження, що стягувач зобов'язаний прибути до визначеної йому адреси, лунали претензії стосовно того, що боржник не виконує рішення суду, оскільки боржник не виводить дитину на вулицю та не передає її стягувачу.

На неодноразові запрошення представника адвоката Ярмака Г.М. пройти до будинку дитячого садочку, державний виконавець та стягувач, перебуваючи за межами визначеної для зустрічі адреси біля вулиці Хрещатик у м. Черкаси, відповідали відмовою та продовжували наполягати на тому, що боржник зобовʼязана вивести дитину на вулицю та передати її стягувачу.

Крім того, державний виконавець та стягувач відмовилися переконатися в тому, що дитина дійсно перебуває у садочку та може в цей час побачитися зі стягувачем.

Після цього, державний виконавець Миколаєнко Т.М. склала акт від 25 січня 2019 року про те, що боржник, нібито, не виконала рішення суду та не передала дитину стягувачу. Вона відмовилася вносити в акт до складу учасників подій 25 січня 2019 року представника адвоката Ярмака Г.М. та відмовилася відобразити події в такому порядку, як вони відбувалися.

25 січня 2019 року ст. державним виконавцем Миколаєнко Т.М. була винесена постанова про накладання на боржника штрафу у розмірі 3400 грн. за те, що вона, нібито, повторно не виконала рішення суду.

30 січня 2019 року за повторне невиконання рішення суду державним виконавцем Миколаєнко Т.М. винесена постанова про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

30 січня 2019 року за повторне невиконання рішення суду державним виконавцем Миколаєнко Т.М. направлене подання до Соснівського районного суду м. Черкаси про обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

30 січня 2019 року вказаною посадовою особою винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, скаржник просить суд,

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Миколаєнко Т.М., яка виявилася у невиконанні покладених на неї ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язків по контролю ходу виконання судового рішення та оформленню актів про виконання боржником судового рішення, а саме, - неприбуття 14, 15, 16 та 17 січня 2019 року на адресу виконання рішення суду до будинку АДРЕСА_1 та неоформлення акту про належне виконання боржником ОСОБА_1 рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 січня 2018 року та постанови апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня 2018 року;

- визнати протиправними дії цього державного виконавця по внесенню в акт державного виконавця від 22 січня 2019 року відомостей, які не відповідають дійсності про невиконання боржником ОСОБА_1 вимоги державного виконавця № 2416 від 18 січня 2019 року;

- визнати протиправними вимоги цього державного виконавця виконувати рішення суду боржником ОСОБА_1 у спосіб, який визначений рішенням не передбачений, а саме, -зобов'язання боржника щотижня не пізніше, ніж за добу побачень, визначених рішенням суду, встановлювати місце, де стягувач може забрати ОСОБА_3 (в присутності ОСОБА_1) для виконання рішення про встановлення побачення та місце, куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку;

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Миколаєнко Т.М., яка виразилася у відмові прибути 25 січня 2019 року у визначене боржником ОСОБА_1 місце побачень стягувача ОСОБА_2 за адресою: будинок № 261, по вул. Хрещатик у м. Черкаси та скласти акт державного виконавця, в порядку передбаченому ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», про виконання боржником рішення суду 25 січня 2019 року;

- визнати протиправними дії державного виконавця, які виразилися у вимогах 25 січня 2019 року до боржника виконати рішення суду у спосіб, який вказаним рішенням суду не передбачений, а саме, - вивести у вказану дату о 14 год. 00 хв. дитину ОСОБА_3 з визначеного місця побачень до вул. Хрещатик м. Черкаси - у місце, яке боржником не визначалося, як місце побачень, та передати дитину стягувачу при погодних умовах, які унеможливлюють організацію побачення;

- визнати протиправними дії державного виконавця по внесенню в акт державного виконавця від 25 січня 2019 року відомостей, які не відповідають дійсності стосовно відмови боржником виконати рішення суду у час та спосіб, які в ньому встановлені;

- визнати протиправною постанову старшого державного виконавця Миколаєнко Т.М. від 30 січня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами боржника ОСОБА_1;

- визнати протиправною постанову старшого державного виконавця Миколаєнко Т.М. від 30 січня 2019 року про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 25.03.2019 прийнято до провадження цю скаргу та призначено до судового розгляду.

Представником Соснівського ВДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області за дорученням Миколаєнко Т.М. подано відзив на скаргу. Зазначено, що скаржником не зазначено причини, з яких він не мав змоги, відповідно до ст. 449 ЦПК України, звернутися до суду в десятиденний строк, щоб вважати їх поважними. Крім того, зазначено, що 16.05.2018 на адресу відділу надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/6649/17 від 23.01.2018. 16.05.2018 старшим державним виконавцем Миколаєнко Т.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56412025. Того ж дня, сформовано вимогу ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у визначений судом спосіб у вихованні дитини та зобов'язано ОСОБА_1 не пізніш, як за добу до часу побачень та спільного відпочинку дитини з батьком, визначених даним рішенням суду, інформувати ОСОБА_2 засобами телефонного або електронного зв'язку про місце (адресу), де він може забрати ОСОБА_3 та місце (адресу), куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку.

Того ж дня, державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника, згідно виконавчого документу: АДРЕСА_2, за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1 та за місцем роботи боржниці: вул. В.Чорновола, 170, оф. 50, м. Черкаси з метою вручення постанови про відкриття виконавчого провадження та вимоги державного виконавця, однак вручити процесуальні документи не виявилося можливим, оскільки боржниці не було за даними адресами. Боржниці залишено виклик з'явитися до відділу. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам 16.05.2018 за вих. № 20266/15.2-31.

17.05.2018 до державного виконавця на прийом з'явилася ОСОБА_1 та отримала постанову про відкриття виконавчого провадження та вимогу державного виконавця.

На адресу відділу надійшла ухвала Верховного Суду про відкриття касаційного провадження на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.01.2018 та зупинення постанови Апеляційного суду Черкаської області від 18.04.2018.

03.07.2018 старшим державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №56412025.

20.12.2018 винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

28.12.2018 ОСОБА_1 надіслано вимогу про зобовʼязання її надати довідку про хворобу дитини.

17.01.2019 ОСОБА_1 надіслано вимоги щодо зобовʼязання її встановити місце зустрічі для побачення з дитиною.

18.01.2019 державним виконавцем проведено виконавчі дії згідно виконавчого документа, про складено відповідний акт державного виконавця.

Того ж дня, державним виконавцем ОСОБА_1 вручено оригінали вимог, які були боржниці надіслані засобами електронного зв'язку про зобовʼязання боржника надати пояснення щодо невиконання рішення суду.

22.01.2019 складено акт державного виконавця про надання боржником пояснення з приводу невиконання рішення суду.

22.01.2019 державним виконавцем на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче кадження», за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 1700,00 грн., копію постанови надіслано боржнику.

Того ж дня, до відділу надійшло пояснення ОСОБА_1 щодо виконання вимог від 16.01.2019, 17.01.2019 та 18.01.2019.

24.01.2019 на електронну адресу Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області надійшло повідомлення боржника ОСОБА_1 щодо виконання рішення суду та визначенням часу та місця побачення на 2019 рік, а саме: що-пятниці о 14-00 годині та що-суботи з 11-00 до 19-00 години.

25.01.2019 державним виконавцем в присутності сторін складено акт державного виконавця про виконання боржником рішення суду.

25.01.2019 державним виконавцем, на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», за невиконання повторно рішення суду, винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 3400,00 грн., яку надіслано боржнику.

28.01.2019 до Соснівського районного суду міста Черкаси надіслано подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси № 712/1283/19 від 31.01.2019 відмовлено в задоволення подання.

Того ж дня, за невиконання рішення суду, вдповідно до ст. 382 КК України, до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області надіслано повідомлення про вчинення кримінального авопорушення боржником.

30.01.2019 державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, копію постанови надіслано до ГУ НП у Черкаській області.

Того ж дня, відповідно до вимог п. 11 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

07.02.2019 до відділу надійшла скарга ОСОБА_2 щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2019.

08.02.2019 постановою начальника відділу скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 56412025 від 30.01.2019.

08.02.2019 державним виконавцем Миколаєнко Т.М. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 56412025.

В скарзі зазначено, що акт державного виконавця від 22.01.2019 року на виконання вимоги державного виконавця від 18.01.2019 року не відповідає дійсності, представник ВДВС вважає дане твердження таким, що суперечить дійсності, так як божниця особисто отримала вимогу, якою її зобов'язано надати пояснення з приводу того, чому не відбувалися зустрічі ОСОБА_2 з дитиною у період часу з 14.01.2019 по 17.01.2019 року, пояснення відносно вказаних дат та виконання рішення суду на адресу Соснівського ВДВС надійшли, але заява стягувача та додані до неї документи містять дані, які вказують на факт невиконання рішення суду.

Щодо визнання протиправними вимоги державного виконавця, а саме: щодо зобовʼязання боржника щотижня не пізніше, ніж за добу до побачень, визначених рішенням суду встановлювати, де ОСОБА_2 може забрати ОСОБА_3 (в присутності ОСОБА_1) для виконання рішення про встановлення побачень та місце, куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень, чи відпочинку, то в рішенні суду чітко вказано, що боржниця зобов'язана не пізніше, ніж за добу до часу побачень та спільного відпочинку з батьком, визначених рішенням суду, інформувати ОСОБА_2 засобами електронного або телефонного зв'язку про місце (адресу), де він може забрати ОСОБА_3 та місце (адресу), куди він має доставити дитину після таких побачень чи відпочинку.

Так як боржниця без надсилання на її адресу вимог державного виконавця не завжди повідомляла стягувача та виконавця про місце зустрічі, так у дати 14.01.2019, 15.01.2019, 16.01.2019 та 17.01.2019 державний виконавець наділений поваженнями згідно із статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» викликати фізичних осіб з приводу документів, що перебувають у виконавчому провадженні, в тому числі й вимагати надавати пояснення з приводу невиконання рішення суду. Вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних та юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Щодо визнання протиправними дій та бездіяльності, яка виразилася у відмові державного виконавця 25.01.2019 прибути у визначене боржником - ОСОБА_1 місце побачень стягувача ОСОБА_2 за адресою: вул. Хрещатик 261, м.Черкаси, твердження щодо неприбуття державного виконавця за зазначеною адресою - є хибним і вводить суд в оману, так як 25.01.2019 державний виконавець о 14.00 прибув за адресою: вул. Хрещатик, 261, м. Черкаси, проте боржниця разом із своїм представником відмовилася вивести дитину з дитячого садочка на побачення з батьком ОСОБА_2, натомість ОСОБА_1 вимагала, щоб державний виконавець йшла до дитячого садочка та будила дитину, хоча в заяві від 24.01.2019 року, боржниця, знаючи, що дитина в цей час знаходиться в дитячому садку, писала час зустрічі 14-00, жодної заяви на адресу Соснівського ВДВС від сторін про перенесення зустрічі з 14-00 на інший час, не ходило. Даний факт зафіксований відеозйомкою. В зв 'язку зчим, згідно із статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем був складений акт про невиконання рішення суду, який відповідає дійсності.

Державним виконавцем було зафіксовано 2 випадки невиконання рішення суду, що є піставою для накладення штрафів та винесення постанови про обмеження права керування транспортними засобами.

Таким чином, просить відмовити у задоволенні скарги.

Заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення по суті скарги. Вважає, що скарга не підлягає до задоволення, а в частині вимог №№1-3 - слід залишити їх без розгляду в зв'язку з пропуском строків звернення до суду. Так, зазначено, що строки на оскарження рішень та дій виконавця сплинули: по вимозі №1 - 24, 25 та 28 січня 2019 року; по вимозі №2 - 01.02.2019; по вимозі №3 - 28.01.2019. Побачення батька з дитиною щороку з 05 січня протягом 15 календарних днів є окремою частиною способу участі батька у вихованні дитини, який визначено судовим рішенням , і по якому повідомдень від скаржника про встановлення місця, звідки забирати дитину жодного разу не надходило. Повідомлення, які щотижнево надходили від скаржника за півроку до подій, описаних у скарзі, мова йшла виключно про п»ятницю та суботу, що також є окремим визначеним способом участі батька у вихованні дитини. Події 14-18 січня 2019 року припадають на дві тижня з понеділка по четвер. Вимога державного виконавця №2416 від 18.01.2019 щодо надання пояснень з приводу невиконання/виконання рішення суду в період 14-17 січня 2019 року вручена скаржнику 18.01.2019. Зважаючи на погодні умови та присутність дитини, державний виконавець відтермінувала виконання вимоги до 21 січня 2019 року включно.

25.01.2019 державний виконавець перебувала за адресою, звідки батько мав забрати дитину (разом із матірʼю) згідно повідомлення скаржника, а саме за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 261. Перевірка виконання судового рішення 25.01.2019 розпочалася о 14-00, відповідно до повідомлення скаржника від 24.01.2019. Заяв про відстрочення виконавчої дії від скаржника не надходило. Проведення в дитячому садочку побачення батька з дитиною за участі скаржника та державних виконавців 25.01.2019 в період часу з 14-00 до 19-00 не можливо в силу внутрішніх розпорядків, з якими скаржник була ознайомлена, але не повідомила стягувача та державного виконавця; не було узгоджено із керівництвом дитсадка можливість зустрічі батька з дитиною у приміщенні садочка. Крім того, відповідно до судового рішення, визначена скаржником адреса є місцем, звідки стягувач може забрати дитину на побачення. Отже, вважає, що дії державного виконавця здійснювалися у спосіб, передбачений законодавством.

Крім того, зазначив, що вимога скарги № 8 не підлягає до задоволення, оскільки відсутній предмет оскарження.

Також стягувач вважає, що скарга є необґрунтованою, а викладені обставини не відповідають дійсності. Боржник за виконавчим провадженням намагається не виконувати судове рішення, не забезпечує можливість спілкування батька з дитиною. При цьому, стягувач займає активну позицію у виконавчому провадженні, повідомляв органи ДВС про невиконання боржником ріення суду в повному обсязі, про обмеження у часі спілкування дитини з батьком, звертався до апеляційного суду щодо розʼяснення судового рішення.

Твердження скаржника про встановлення єдиного місця побачень з травня 2018 року не відповідають дійсності та рішенню суду. Вважає, що державний виконавець не повинна, враховуючи норми ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з примусового виконання рішень складати акти про неможливість виконання рішення суду через об»єктивні обставини (хворобу дитини чи боржника). Боржник не має права встановлювати місце зустрічей у відповідності до рішення суду, а зобовʼязана повідомити місце (адресу), де ОСОБА_2 має забрати дитину та куди (адресу) він має її доставити після такої зустрічі.

Стягувач вказує, що у скарзі відсутнє обґрунтування порушених державним виконавцем прав скаржника; не наведені докази протиправних дій державного виконавця при складанні актів про невиконання боржником рішення суду, винесенні постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Крім того, стягувач ОСОБА_2 подав заяву про відшкодування судових витрат. Згодом, подав заяву про залишення її без розгляду.

В судовому засіданні скаржник (боржник) ОСОБА_1 та її представник адвокат Ярмак Г.М. повністю підтримали скаргу та просили її задовольнити, враховуючи викладені у скарзі обставини та надані докази. Не заперечували проти залишення заяви про відшкодування судових витрат, без розгляду.

В судовому засіданні заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 та його представник адвокат Філатова Т.М. просили відмовити у задоволенні скарги, враховуючи письмові пояснення. Крім того, в частині вимог №№ 1-3, просили залишити скаргу без розгляду з-за пропуску строку звернення до суду із скаргою, враховуючи норми ст. 449 ЦПК України. Крім того, підтримали заяву ОСОБА_2 про залишення заяви про відшкодування судових витрат, без розгляду.

В судовому засіданні державний виконавець Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Миколаєнко Т.М. просила відмовити у задоволенні скарги, з врахуванням доводів відзиву. Не заперечувала проти залишення заяви ОСОБА_2 про залишення вимог про відшкодування судових витрат, без розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, виконавчого провадження та переглянувши відеозапис здійснення виконавчих дій 25.01.2019, суд вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити за таких підстав:

відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи обовʼязки, які повинен виконувати державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження, він зобовʼязаний дотримуватись Конституції України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 5 ст. 74 ЗУ).

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 449 ЦПК України).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.03.2019 по справі № 920/149/18, строк для оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця обчислюється у календарних днях.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 452 ЦПК України).

Встановлено, що скарга боржником ОСОБА_1 подана до суду 04.02.2019.

При цьому, що стосується доводів стягувача про те, що скаржником пропущені строки звернення до суду із скаргою із вимогами №1 про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо не виконання ним обов»язків по здійсненню контролю за виконанням судового рішення та оформлення актів про виконання боржником судового рішення 14-17 січня 2019 року, то вони є помилковими.

Так, протиправна бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Встановлено, що 16.05.2018 на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/6649/17 від 23.01.2018.

16.05.2018 старшим державним виконавцем Миколаєнко Т.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56412025, яка отримана боржником 17.05.2018.

Так, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та спосіб участі батька у вихованні дитини визначено наступні способи участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, які передбачають періодичні побачення з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, спільний відпочинок батька і дитини на території України, а за відповідною згодою матері за кордоном, а саме: перші та треті п'ятниця-неділя кожного місяця, з 18:00 години п'ятниці до 18:00 години неділі; щороку з 5 січня протягом 15 календарних днів; щороку з першої суботи серпня протягом 15 календарних днів; щороку 1 червня та 19 грудня з 14:00 години до 10:00 години наступного дня, без присутності матері дитини, ОСОБА_1, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути. Визначено, що спілкування ОСОБА_2 із ОСОБА_3 засобами телефонного, поштового, електронного зв'язку здійснюється без обмежень, з урахуванням при цьому технічних можливостей такого зв'язку, часу навчання та відпочинку дитини, психологічного і фізичного стану дитини. Зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у визначений судом спосіб, у вихованні малолітньої дитини. Зобов'язано ОСОБА_1 не пізніш як за добу до часу побачень та спільного відпочинку дитини з батьком, визначених даним рішенням суду, інформувати ОСОБА_2 засобами телефонного або електронного зв'язку про місце, де він може забрати ОСОБА_3 та місце (адресу), куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку (т.1 а.с.59-63).

18 квітня 2018 року постановою апеляційного суду Черкаської області рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2018 року в частині визначення способів участі батька у вихованні дитини було скасовано та ухвалене в цій частині нове.

Зміненим рішенням апеляційний суд ухвалив: визначити ОСОБА_2 наступні способи участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, які передбачають періодичні побачення з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, спільний відпочинок батька і дитини на території України, а за відповідною згодою матері за кордоном, а саме: щотижня з 14.00 год. до 19.00 год. п'ятниці та з 11.00 год. до 18.00 год. суботи в присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитини семирічного віку; щороку з 05 січня протягом 15 календарних днів щоденно з 11.00 год. до 18.00 год. в присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитини семирічного віку; щороку з першої суботи серпня протягом 15 календарних днів щоденно з 11.00 год. до 18.00 год. з присутністю матері ОСОБА_1 до досягнення нею семирічного віку; щороку 01 червня та 19 грудня з 11.00 год. до 16 год., в присутності матері дитини ОСОБА_1 до досягнення дитиною семирічного віку, з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути. В інший частині рушення суду першої інстанції було залишено без змін (т.1 а.с.64-69).

Встановлено, що 28.01.2019 представник боржника адвокат Ярмак Г.М. із наданням довіреності та копії свідоцтва про право на здійснення адвокатської діяльності, звернувся до Соснівського ВДВС (т.1 а.с.20) із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження. При цьому, даних про ознайомлення із відповідними матеріалами, немає.

У скарзі та в судовому засіданні скаржником і його представником зазначено, що на час звернення до суду їм не було відомо про те, що державний виконавець не виконала ряд виконавчих дій (не прибувши 14-17.01.2019 року на адресу виконання рішення суду: АДРЕСА_1, не склала акти про належне виконання боржником судового рішення), хоча, як на їхню думку, повинна була це зробити.

Отже, суд вважає, що при оскарженні бездіяльності державного виконавця, у даному випадку, немає підстав для застосування положень ст. 449 ЦПК України. Крім того, чинним законодавством не передбачено строки для складання державним виконавцем акту, який є - документом, що підтверджує певні встановлені ф акти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині виклада ються мета і завдання складання акта, суть і хар актер проведених виконавчих дій, встановлені ф акти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами (п.8 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обовʼязки і права виконавців, обовʼязковість вимог виконавців. Відповідно до ч.1 цієї статті, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За пунктом 1 частини 2 статті 18 ЗУ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч.5 ст. 64-1 ЗУ).

Встановлено, що за виконавчим листом №711/6649/17 боржник ОСОБА_1 зобовʼязана не пізніше як за добу до часу побачень та спільного відпочинку дитини з батьком, визначених судовим рішенням, інформувати ОСОБА_2 (стягувача) засобами телефонного зв»язку або електронного звʼязку про місце (адресу), де він може забрати дитину та місце (адресу), куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку.

Оскільки ОСОБА_1 не повідомила ні ОСОБА_2, ні державного виконавця Миколаєнко Т.М. на виконання вказаного судового рішення про те, звідки стягувач зможе 14, 15, 16, 17 січня 2019 року забрати дитину та куди він має її доставити після закінчення побачень, то відповідно, державний виконавець не могла скласти будь-які акти про виконання чи невиконання сторонами виконавчого провадження виконавчого листа за рішенням суду. Отже, державним виконавцем такі акти не складались.

При цьому, посилання скаржника та його представника на те, що електронними листами від 17, 24, 30 травня 2018 року ОСОБА_2 було визначено боржником ОСОБА_1 місце зустрічі з дитиною за адресою: АДРЕСА_1, не дає підстав вважати, що з 14 по 17 січня 2019 року боржником було виконане судове рішення саме за вказаною адресою, а державним виконавцем не зафіксовані дані обставини, в т.ч. неприбуття за цим місцем стягувача, - шляхом складання актів. Крім того, в судовому засіданні скаржник зазначила, що вона не повідомляла стягувача про можливість його зустрічей з дочкою у ці дні, оскільки вважала, що він знав про необхідність прибуття саме за адресою: АДРЕСА_1, оскільки 06.01.2019 він прибув за цією адресою, спілкувався з дочкою, хоча вона і хворіла.

Також ні в скарзі, ні в судовому засіданні ОСОБА_1 не вказувала про те, що дитина протягом часу з 14 по 17 січня 2019 року хворіла, оскільки нею 10.01.2019 року було повідомлено ОСОБА_2 про те, що строк лікування дитині встановлено до 14.01.2019 року. Крім того, 14.01.2019 стягувач звертався до боржника з листом на електронну пошту (т.1 а.с.200) про те, коли можливо зустрітися із дочкою, враховуючи, що вона хворіла, але відповіді не отримав. Отже, в даному випадку, посилання представника скаржника на обставини, що вказані у постанові апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2019 (т.1 а.с.239-241) спростовуються самою скаржницею у даній скарзі та під час судового засідання.

Отже, в цій частині вимог №1, скарга є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Що стосується вимог скарги №3 та №2, то під час розгляду справи встановлено, що протягом часу з 14 по 17 січня 2019 року не відбулися спілкування та зустрічі батька із дитиною.

Стягувач звернувся із заявою від 15.01.2019 року до державного виконавця про причини невиконання боржником судового рішення за вказаний період.

Державним виконавцем були вручені боржнику вимоги, датовані:

16.01.2019 №56412025 про зобовʼязання боржника з»явитися 17.01.2019 до державного виконавця та надати пояснення відносно того чи відбуваються спілкування батька із дитиною в дні та години, визначені рішенням суду та чи відбувається спілкування засобами звʼязку, враховуючи наявність звернення стягувача до ДВС із заявою про відсутність спілкування із дочкою; також зобовʼязано боржника не пізніше, ніж за добу до часу побачень та спільного відпочинку батька і дочки інформувати ОСОБА_2 та державного виконавця про місце, де ОСОБА_2 може забрати дитину та місце, куди він має досавити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку (т.1 а.с.12-13). Дана вимога отримана боржником 18.01.2019р. (т.1 а.с.94зв.);

17.01.2019 №2023 про зобовʼязання боржника в строк до 12-00 встановити місце до 18.01.2019 о 14-00 та 19.01.2019 об 11-00, щоб ОСОБА_2 міг забрати дитину для виконання рішення про встанолення побачення з дитиною та місце, куди він має доставити дитину після закінчення таких тпобачень чи відпочинку; про інформування ОСОБА_2 та державного виконавця до 12-00 про місце, де стягувач може забрати дитину та місце, куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку, а також попереджено, що в разі такого невиконання державним виконавцем буде самостійно встановлено місце побачень (т.1 а.с.12). Дана вимога отримана боржником 18.01.2019 (т.1 а.с.94зв.);

18.01.2019 № 2416 про зобовʼязання боржника надати пояснення з приводу того, чому не відбувалися зустрічі батька з дитиною з 14 по 17.01.2019р. та не було встановлено місце, де в ці дні ОСОБА_2 міг забрати дитину (присутності матері) для виконання рішення про встановлення побачень з дитиною та місце, куди він мав доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку та надати пояснення, чи відбувалося спілкування по телефону ОСОБА_2 із ОСОБА_3 Крім того, зобов»язано боржника, щоб протягом визначеного нею часу, а саме: з понеділка по четвер з 19-30 до 20-30 телефон був ввімкнений і за вказаним номером відбувалося спілкування батька з дитиною, а в разі, якщо з якихось причин спілкування не вібдувається, щоразу надавати пояснення державному виконавцеві, а також зобов»язано боржника щоразу, не пізніше за добу побачень, визначених рішенням суду, встановлювати місце, де ОСОБА_2 може забрати ОСОБА_3 (в присутності матері) для виконання рішення про встановлення побачень з дитиною та місце, куди він має доставити дитину після закінчення таких побачень чи відпочинку. Також попереджено боржника, що в разі ненадання такої інформації, державним виконавцем самостійно буде встановлено місце побачень (т.1 а.с.14). Вимогу від 18.01.2019 особисто ОСОБА_1 отримала цього ж дня, про що свідчить її розписка (т.1 а.с.14, 96зв.).

22.01.2019 державним виконавцем складено акт про те, що на вимогу державного виконавця від 18.01.2019р. боржником не надано пояснення з приводу того, чому не відбувається спілкування з 14 по 17.01.2019 батька з дитиною, що визначене рішенням суду та не подано пояснень з приводу спілкування ОСОБА_2 із ОСОБА_3 по телефону (т.1 а.с.15).

22 січня 2019 року боржником ОСОБА_1 подано державному виконавцеві пояснення на вказані вимоги (т.2 а.с.38), де зазначено, що виконання судового рішення відбувається у визначений в ньому час та спосіб, повідомлення батька відбувається вчасно, телефон ввімкнено, розмови відбуваються у визначені дні та години.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, - вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (п.18 ч.3, ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як передбачено пунктами 5, 6 частини 5 статті 19 згаданого Закону, боржник зобовʼязаний своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону, за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог цього Закону, у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця, винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Аналізуючи доводи учасників справи, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що державним виконавцем складені вимоги та акт від 22.01.2019 року відповідно до вимог чинного законодавства та на виконання судового рішення, на підставі якого 23.01.2018 Придніпровським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист №711/6649/17 та здійснюється виконавче провадження. Крім того, боржником не надано жодних підтверджуючих даних, які б свідчили про фактичне виконання нею вимоги №2416 від 18.01.2019 та виконання рішення суду, враховуючи, що стягувач заперечує факт виконання боржником рішення суду протягом часу з 14 по 17 січня 2019 року (зустрічі та спілкування по телефону з дитиною), про що звернувся із заявою від 15.01.2019 до органів ДВС (т.1 а.с.197-198). Письмові пояснення боржника від 22.01.2019 фактично не містять відповідей (не зазначені конкретні факти, відсутнє посилання на будь-які підтвердження/докази тощо) на ті вимоги, які державний виконавець визначив у письмовій вимозі №2416 від 18.01.2019.

Що стосується доводів державного виконавця та стягувача про те, що скаржником пропущені строки звернення до суду із скаргою за вимогами №№2 та 3, то слід зазначити наступне.

Дійсно, встановлено, що вимоги державого виконавця від 16, 17, 18 січня 2019 року були отримані боржником 18 січня цього року. Враховуючи, що оскарження вимог державного виконавця пов»язане із оскарженням дій державного виконавця щодо складання акту від 22 січня 2019 року, то відповідно стягувач мала право подати скаргу до суду протягом 10-ти календарних днів.

Суд не вважає, що скаржником порушено строк звернення до суду із даною скаргою, оскільки відсутні докази про те, що ОСОБА_1 отримала оскаржуваний акт саме 22.01.2019, щоб давало підстави вважати, що строк на оскарження вимоги №2416 та акту від 22.01.2019 припадав би на 01.02.2019.

Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Крім того, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Що стосується вимог скарги №№4-6, то суд приходить до таких висновків: під час розгляду скарги судом встановлено, що 24.01.2019 боржник повідомила стягувачеві та державному виконавцеві про те, що наступного дня у пʼятницю 25.01.2019 стягувач може прибути о 14-00 за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 261.

25.01.2019 року о 14-00 біля приміщення дитячого садочка №2 «Сонечко», що знаходиться на території за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 261, прибули боржник із представником, стягувач та державні виконавці. Дані обставини фіксувалися на відеозапис, який надано державним виконавцем Миколаєнко Т.М. та переглянуто судом.

При цьому, встановлено, що протягом часу з 13-00 до 15-30 діти у садочку сплять. Про режим роботи дитсадочка боржнику було відомо, враховуючи, що дитина з 18.04.2018 влаштована до садочка, відвідує його, про що боржником також було зазначено і під час розгляду справи.

На пропозицію боржника, стягувач та державний виконавець відмовились заходити до садочка та будити дитину для подальшого спілкування з батьком (стягувачем) і, відповідно боржник відмовилась від того, щоб вивести дитину для того, щоб стягувач міг забрати дочку для побачення. Про зазначені обставини державним виконавцем був складений акт від 25.01.2019 (т.1 а.с.18). У акті зазначено, що при виході за вказаною адресою з метою перевірки факту виконання рішення суду про зобов»язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною, побачення неможливе у звʼязку з тим, що ОСОБА_1 не привела ОСОБА_2 дитину. Акт підписаний стягувачем, державним виконавцем Миколаєнко Т.М. та державним виконавцем Марченко Є.В. При цьому, боржник від підпису відмовився.

Внаслідок цього, 25.01.2019 державним виконавцем винесена постанова про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400грн. за те, що 25.01.2019 боржником без поважних причин повторно не виконано рішення, а саме, що у визначений час 14-00 ОСОБА_1 не привела дитину для побачення з батьком ОСОБА_2

Відповідно до ч.3 ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем було правомірно складено акт від 25.01.2019, яким засвідчено факт невиконання рішення суду боржником, а саме, - фактично не було забезпечено право стягувача на побачення із дитиною у той спосіб, що визначений судовим рішенням. Крім того, не було виконано рішення суду в частині обов»язку боржника не пізніше як за добу до часу побачень інформувати стягувача про місце (адресу), де він може забрати дочку та місце (адресу), куди він має доставити дитину після закінчення побачення. Жодними належними та допустимими доказами боржник не довела обставини про те, що запропонувавши прибути стягувачеві за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 261 о 14-00, він зможе забрати дитину саме в той час, коли дитина спить і відповідно, не було вказане місце, куди йому слід доставити дитину після закінчення побачення, враховуючи, що гранично визначений за рішенням суду час з 14-00 до 19-00, при умові робочого часу дитячого садочка.

На думку суду, встановлено факт, що боржник, знаючи про режим дитсадочка, часи відпочинку дитини у садку, здійснила дії, які свідчать про перешкоджання батькові (стягувачеві) у побаченні із дочкою, що суперечить рішенню суду.

За результатами розгляду справи, судом не встановлено факту бездіяльності з боку державного виконавця, яка б, як на думку боржника, виразилась у його відмові прибути 25.01.2019 у визначене боржником місце побачень стягувача та необхідності складання акту про виконання 25.01.2019 боржником судового рішення. Доводи скаржника простовуються доказами, зокрема, даними відеозапису фіксування виконавчої дії 25.01.2019. Крім того, відутні підстави для задоволення вимоги скарги про те, що державний виконавець вчинила протиправні дії щодо висловлення усних вимог до боржника ОСОБА_1 виконати у спосіб, який не передбачений рішенням суду - вивести дитину 25.01.2019 о 14-00 та передати її стягувачеві при погодних умовах, які унеможливлювали організацію побачень. Так, саме боржник 24.01.2019 повідомила стягувачеві час та місце, куди йому слід прибути на побачення із дочкою, хоча за судовим рішенням, за яким видано 23.01.2018 виконавчий документ, не передбачено обовʼязок боржника визначати місце побачень дитини із стягувачем. Крім того, відсутні підтверджуючі дані, які б свідчили про те, що мала місце згода керівництва дитячого садочка у можливості побачення протягом певного часу батька з дитиною безпосередньо в приміщенні садочка, враховуючи й часи роботи садочка та умови, режим даної установи.

Судом не встановлено підстав вважати, що державний виконавець вніс до акту від 25.01.2019 відомості, які не відповідають дійсності. Під час перегляду відеозапису фіксування події 25.01.2019 року, державним виконавцем пропонувалось боржнику підписати даний акт, але таким правом остання та її представник не скористались, як і не засвідчили у акті свої зауваження та доводи щодо вчинення такої виконавчої дії.

Під час розгляду справи, не встановлено обставин про те, що боржник зверталася до суду із позовною заявою про зміну порядку та способу у спілкуванні та вихованні дитини батьком, або із заявою в порядку ст. 435 ЦПК України. Крім того, при подіях 25.01.2019 нею не було подано заяви про відкладення виконання проведення виконавчих дій у зв»язку з тим, що дитина станом на 14-00 спить. Судове рішення є таким, що набрало законої сили, а тому підлягає до виконання всіма учасниками справи.

Відповідно до ч.4 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Під час розгляду справи скаржником не наведено та судом не встановлено обставин, які б давали підстави для неможливості застосування тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами, враховуючи норми ч.10 ст. 71 згаданого Закону.

За результатами розгляду скарги, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення скарги в частині вимог №7 про визнання, як зазначено, протиправною постанови від 30.01.2019 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами боржника ОСОБА_1, оскільки скаржником не наведені обставини незаконності такої постанови та судом не встановлено порушень з боку державного виконавця при здійсненні виконавчих дій та прийнятті рішень щодо виконання виконавчого листа №711/6649/17.

Постановою державного виконавця від 30.01.2019 закінчене виконавче провадження з виконання виконавчого листа №711/6649/17. Між тим, встановлено, що 08.02.2019 постановою начальника Соснівського відділу ДВС цю постанову скасовано.

Крім того, 08.02.2019 державним виконавцем Миколаєнко Т.М. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 56412025.

Таким чином, на час розгляду скарги відсутні підстави для задоволення скарги в частині вимоги №8 про визнання, як зазначено, протиправною постанови від 30.01.2019 року, оскільки вже відсутній предмет оскарження у зв»язку із його скасуванням 08.02.2019 року.

На думку суду, скарга ОСОБА_1 є необгрунтованою, оскільки скаржником не наведено обставин та не надано доказів, які б свідчили про її порушене право як боржника у виконавчому провадженні №56412025.

Стягувач ОСОБА_2 08.10.2019 подав до суду заяву про відшкодуванн йому судових витрат по даній справі.

Між тим, 21.10.2019 ним подана заява про залишення даної заяви без розгляду і вона прийнята судом.

Як передбачено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Залишення заяви (позову) без розгляду на підставі заяви позивача (в даному випадку учасника справи стягувача за ВП) - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, подання заяви про залишення заяви від 08.10.2019 без розгляду є диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Таким чином, у цьому випадку заінтересована особа - стягувач за виконавчим провадженням, скористався таким правом, що не суперечить вимогам процесуального законодавства і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, а тому заяву ОСОБА_2 від 08.10.2019 слід залишити без розгляду.

Під час судового розгляду стягувач ОСОБА_2 просив суд постановити окрему ухвалу відносно адвоката Ярмака Г.М., який, як на його думку, зухвало поводився щодо нього та державного виконавця під час подій, що мали місце 25.01.2019 на території дитячого садочка № 2 «Сонечко» у м. Черкаси, по вул. Хрещатик, 261.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 262 ЦПК України, суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали відносно представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Ярмака Г.М. під час подій 25.01.2019.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 13, 259, 268, 447-452 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1, - відмовити.

Заяву ОСОБА_2 про стягнення судових витрат, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складено 20.11.2019 року.

Головуючий: С. М. Позарецька