Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 750/7497/16-ц

провадження № 61-15313св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Страшного М. М., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 рокуПублічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику 73 300 доларів США під 16 % річних на строк до 14 вересня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 30207Z182, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майном.

Позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, яка виникла станом на 13 листопада 2015 року і складається із: заборгованості за кредитом і процентами в розмірі 131 011 доларів США, та пені в розмірі 1 092 539,04 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Однак заборгованість за кредитним договором не сплачена, а рішення суду залишається невиконаним.

12 травня 2016 року на адреси відповідачів були направленні вимоги про необхідність порушення зобов`язань за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте вказані вимоги були залишені без задоволення.

Станом на 01 липня 2016 року заборгованість за кредитом та процентами складає 142 161,51 доларів США, пеня - 1 249 164,34 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 61 038,30 доларів США; заборгованість за процентами - 81 123,21 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 02 липня 2015 року до 01 липня 2016 року - 456 588,50 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 02 липня 2015 року до 01 липня 2016 року - 792 576,29 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило в рахунок погашення зазначеної кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 жовтня 2016 року у складі судді Коверзнева В. О. позов задоволено.

З метою погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк» за Договором про надання споживчого кредиту від 16 вересня 2008 року з Правилами № 0, що виникла станом на 01 липня 2016 року в сумі 142 161,51 доларів США і пені в сумі 1 249 164,34 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 61 038,30 доларів США; заборгованості за відсотками в сумі 81 123,21 доларів США; пені за порушення строків сплати тіла кредиту в сумі 456 588,05 грн та пені за порушення строків сплати відсотків в сумі 792 756,29 грн, звернено стягнення на належний ОСОБА_1 предмет іпотеки, а саме: п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 101,3 кв. м, з них житлова площа 67,3 кв. м), шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», та встановлення початкової ціни продажу на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 03 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що задоволення позову спричиняє втрату ОСОБА_3 права на частку у власності у квартирі АДРЕСА_1 та втрату ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права користування цією квартирою. Звернувши стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки зазначених вище членів сім`ї ОСОБА_1 , яких не залучено до участі у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки належний ОСОБА_1 для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 , що у повній мірі відповідає положенням Закону України «Про іпотеку». Будь-яких інших вимог, зокрема про виселення чи припинення прав у тому числі права користування за змістом позову не заявлено. Вирішуючи спір, апеляційний суд вийшов за межі предмета позову та надав оцінку обставинам, які не входять до предмету спору чим прямо порушив положення статті 11 ЦПК України 2004 року. Також апеляційний суд допустив обґрунтування своїх висновків припущеннями, чим допустив порушення частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року. Члени сім`ї ОСОБА_1 не є сторонами за правочином і не мають перед банком будь-яких зобов`язань, які б витікали з договору іпотеки, тому не можуть бути відповідачами.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику 73 300 доларів США під 16 % річних на строк до 14 вересня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 30207Z182, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майном.

У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору, рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 лютого 2016 року стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь банку заборгованість, що виникла станом на 13 листопада 2015 року в розмірі 55 015,05 доларів США та пеню в сумі 40 000 грн, а також стягнуто із ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в сумі 75 996,73 доларів США.

Апеляційним судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і особи, не залучені до участі у справі: чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , їхній син - ОСОБА_4 і дочка - ОСОБА_5 та їхня онука ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою Об`єднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова від 17 жовтня 2016 року № 3437.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Деснянського районного суду міста Чернігова.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 березня 2018 року цивільну справу № 750/7497/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників (стаття 578 ЦК України).

Апеляційним судом встановлено, що згідно з пунктом 1.1 договору іпотеки передана ОСОБА_1 в іпотеку банку квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та її чоловіка як така, що набута у період шлюбу.

Проте чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі, однак суд вирішив питання про її права і обов`язки шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, частка в якому належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спір про стягнення з боржника на користь банку заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки порушує права та законні інтереси ОСОБА_3 , якого не було залучено до участі у справі.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко В. С. Висоцька І. М. Фаловська