Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6309/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

07 листопада 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Могилея С.В., звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 .

На час звернення до суду з даним позовом, у належній йому на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, позивач зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який є його сином, хоча і зареєстрований, але не проживає тривалий час у належній йому квартирі АДРЕСА_1 , зокрема, з травня місяця 2018 року. Також, відповідач не приймає жодної участі в утриманні зазначеної квартири, чим чинить власнику - ОСОБА_1 перешкоди у володінні, користуванні, розпорядженні зазначеною приватною власністю. На сьогодні, відповідач використовує не належну йому приватну власність лише для свого реєстраційного обліку, при цьому завдаючи власнику житла матеріальних збитків та створює перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні позивачем, належним йому на праві приватної власності майном. Договір найму квартири АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем не укладався. Крім того, на сьогоднішній день відсутня згода позивача на проживання та реєстрацію відповідача у вказаному житлі.

Під час усного звернення позивача за консультацією до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради щодо питання зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , йому було повідомлено про те, що існує певний порядок зняття з реєстрації місця проживання, передбачений ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і механізм його практичної реалізації, передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» і рекомендовано звернутися з вирішенням даного спору до суду, враховуючи відсутність заяв про добровільну згоду ОСОБА_2 на зняття його з місця реєстрації.

До того ж, факт тривалого непроживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вказаній квартирі підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 30.07.2019, який посвідчено Комітетом самоорганізації населення мікрорайону «Митниця».

У позові також вказано, що за утримання належного позивачу житла щомісячно нараховуються комунальні платежі із розрахунку кількості осіб, що зареєстровані у ньому. Відповідачем, тривалий час не сплачується його частка за надані комунальні послуги, що призводить до покладення на власника квартири додаткових витрат на утримання належної йому власності. Поряд із цим, ОСОБА_2 ніякої участі в утриманні зазначеної квартири взагалі не приймає, з позивачем припинив будь-яке спілкування. Саме тому, добровільної згоди на зняття з реєстрації від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач отримати не може, оскільки вже тривалий час місце перебування сина йому невідоме, спілкування припинено, а за місцем реєстрації останній не проживає.

Вказані вище обставини не дають йому змоги отримати житлову субсидію на відшкодування оплати комунальних послуг, у зв?язку із тим, що відсутні відомості про доходи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який хоча і не проживає, але є зареєстрованим у належній позивачу квартирі.

Враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить суд, - визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2019, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/6309/19 (а.с. 19).

Ухвалою суду від 08.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначене судове засідання. Дану цивільну справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Могилей С.В. не з?вилися, хоча повідомлялися про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. 07.11.2019 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Могилей С.В. подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без їхньої участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомлено. Відзив на позов не подано.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ОСОБА_2 , який повідомлявся у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи, який не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи.

Враховуючи думку позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності, що підтверджується Договором купівлі продажу квартири від 12.12.1998, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Мисан А.О. та зареєстровано у реєстрі за № 4463 (а.с. 10).

Крім того, згідно відомостей КП «Черкаське обласне об?єднане бюро технічної інвентаризації» № 4141 від 23.09.2019, станом на 01.01.2013 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 14).

За даними довідки № 15505-01-10 від 19.07.2019, виданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.05.2000, - ОСОБА_1 (позивач по справі) є батьком ОСОБА_2 (відповідач по справі).

Згідно з даними акту про не проживання від 30.07.2019, посвідченого секретарем комітету самоорганізації населення мікрорайону «Митниця», - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично не мешкає за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з травня місяця 2018 року по теперішній час.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 без поважних причин повністю втратив зв`язок з помешканням, його речі у квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги він не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає у помешканні з поважних причин.

За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як визначено статтею 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа № 521/17805/16-ц) роз`яснив, що положення статті 405 ЦК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права володіння, користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем.

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в спростування обставин позову.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач, як член сім`ї позивача, не проживає у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин понад рік, його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 383, 405 ЦК України, ст.ст.4, 5, 141, 12, 13, 76-84, 280, 281, 259, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ((код дані відсутні, зареєстрований: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14.11.2019.

Головуючий: С. М. Позарецька