ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/842/18
Провадження №2/477/58/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Семенової Л.М.,
при секретарі судових засідань Сірюк С.В.,
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 (10.01.2019 року в судове засідання не прибув),
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2018 року позивач АТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2013 року в сумі 33846,02 грн., а також судовий збір в сумі 1762,00 грн.
З урахуванням уточнених позовних вимог, врахувавши відзив відповідача на позовну заяву в частині кредитних пільг, що розповсюджуються на нього з часу проходження військової служби під час мобілізації, Банк зменшив позовні вимоги, вирахувавши проценти та штрафні санкції з 12.11.2015 року, та остаточно просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 25081,64 грн., з яких заборгованість з тіла кредиту 14978,29 грн., по процентам в розмірі 9053,35 грн. та 1050 грн. пені.
Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вказував, що заяву без номеру від 08.02.2013 року, яка викладена у позовній заяві Банку, як підстава виникнення кредитних зобов`язань, він не заповнював. Остання була заповнена співробітником банку. Підпис у заяві також не належить йому відповідачеві. Кредитну картку отримав разом із карткою для виплат заробітної плати на місці роботи. При цьому не був обізнаний із кредитним договором, його не підписував, з умовами та правилами надання кредитних послуг не обізнаний. Втім не заперечує, що використовує кредитні кошти та здійснює платежі, розраховуючись за допомогою кредитної картки. Вказував, що станом на 12.04.2016 року мав заборгованість в розмір 14580 грн. та у телефонному режимі між ним та співробітником Банку досягли домовленості про списання цього боргу на оплату частинами, та дана заборгованість була списана за рахунок кредитних коштів в повному обсязі, а саме списано 25716,72 грн., нараховано відсотки в сумі 11 136,72 грн.
Також посилався на те, що без його відома та згоди співробітники Банку 21.02.2016 року здійснили йому підключення послуги страхування кредитного ліміту, за якою всього було списано 5 234,20 грн.
Посилаючись на п15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказував, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду не нараховуються штрафні санкції, пеня, а також проценти за користування кредитом. Посилається на те, що Особливий період наступив 17 березня 2014 року відповідно до оголошеного Указу Президента від 17.03.2014 року про часткову мобілізацію, а тому з цього часу з 17.03.2014 року штрафні санкції, пеня та проценти не мали йому нараховуватись. Після наданих ним документів щодо проходження ним військової служби, зокрема 11.05.2017 року Банк повернув на кредитну картку кошти в сумі 7 742,73 грн. Після його звернень та надання документів про те, що до цього часу він є військовослужбовцем Банк також 19.05.2018 року повернув йому на кредитну картку 3 344, 35 грн. Таким чином Банк повернув йому 11087,08 грн., в той час як в позовній заяві загальний розмір штрафних санкцій та процентів зазначений у розмірі 12191,26 грн., то Банк не повернув йому 1 104,18 грн. Також вказував, що Банк нарахував йому штраф у розмірі 3849,91 грн. та стягнув дану суму з його особистого рахунку, на який йому нараховується заробітна плата.
В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, пославшись на порушення договірних зобов`язань ОСОБА_2 , а також зазначив, що Банк здійснив повернення всієї суми штрафних санкцій, що була нарахована відповідачу у період його призову на військову службу.
Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, з обставин, викладених у своїх письмових запереченнях. Зокрема вказував про безпідставне нарахування штрафних санкцій у період особливого періоду йому як військовослужбовцю, а також про самовільне підключення Банком послуги страхування, у зв`язку з чим йому безпідставно нараховано та включено у заборгованість 5234, 20 грн.
Зі змісту наданих письмових доказів слідує, що 08 лютого 2013 року сторони уклали кредитний договір, що складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11).
На підтвердження своїх пояснень щодо заповнення даної заяви співробітником Банку, з якою він ОСОБА_2 ознайомлений нібито не був та її не підписував, відповідач в порушення положень ст. 81 ЦПК України, будь-яких доказів не надав, клопотань щодо призначення почеркознавчої експертизи не заявляв.
Окрім того, дана заява містить особисті дані, зокрема такі як дівоче прізвище його матері, що піддають сумніву пояснення відповідача з приводу підробки даної заяви та її заповнення без відома відповідача.
Окрім того, як вказує відповідач, кредитну картку він отримав та нею активно користувався, що також підтверджується даними виписки по кредитній картці за період з лютого 2013 року по 11.07.2018 року (а.с. 96-100).
За такого, відповідач свідомо поніс ризики відповідальності за кредитним договором, не зважаючи на те, що як він вказує, із кредитним договором, зокрема Правилами та Умовами надання кредитних послуг обізнаний не був, та як вже зазначено, останнє не зупинило його до вчинення дій з активного використання кредитними коштами, а за такого, суд вважає, що відповідач свідомо прийняв будь-які умови такого кредитного обслуговування.
Окрім того, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором.
Як слідує з довідки Військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2018 року, з 12 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі.
З виписки по кредитному рахунку та що також підтвердив відповідач, 11 травня 2017 року Банком скасовано штрафні санкції та проценти на загальну суму 7 742,73 грн. (а.с. 96 зворотній бік). Окрім того, з даної виписки також слідує про скасування процентів та штрафу по кредиту 19.05.2018 року за період з 12.11.2015 року, тобто з дати призову відповідача на військову службу, в загальній сумі 3 344, 35 грн. (а.с. 99 зворотній бік).
Посилання відповідача про необхідність перерахунку та повернення цих сум від дати початку часткової мобілізації, як він зазначає з 17.03.2014 року, суперечить вимогам Закону.
Так, відповідач невірно розуміє положення п. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині строку дії пільг, що передбачає дана норма закону. Ключовим є питання чи поширюються встановлені п. 15 пільги лише на період мобілізації особи чи на весь особливий період в державі.
У зв`язку з прийняттям та набранням 08.06.2014 р. законної сили Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 № 1275-VIIстаттю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було доповнено пунктом 15 такого змісту: «Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Вказана новела у Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» структурно розміщена у підпункт 3 пункту 4 розділу І Закону.
Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», дія підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону поширена «на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобовязаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби».
Отже, із самого Закону України від 20.05.2014 № 1275-VII, котрий запровадив новелу п. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» однозначно видно, що відповідні пільги у кредитних відносинах поширюється на військовослужбовців, резервістів, військовозобов`язаних виключно на час проходження ними військової служби у період мобілізації чи у межах особливого періоду.
Окрім цього, як вбачається із пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» № 4785 від 28.04.2014 р., котра є загальнодоступною на сайті Верховної ради України, «прийняття цього законопроекту сприятиме вирішенню таких завдань: створення умов для здійснення комплектування Збройних Сил України, інших військових формувань особовим складом та технікою під час мобілізації; забезпечення переважного права військовослужбовців, які були призвані під час мобілізації, на залишення на військовій службі; захисту громадян України, які призвані під час мобілізації, від штрафних санкцій за фінансовими зобов`язаннями; забезпечення прав військовозобов`язаних студентів, які були призвані під час мобілізації, на продовження навчання після демобілізації; підвищення мотивації щодо проходження служби у військовому резерві громадянами України в мирний час та на особливий період; забезпечення вилучення транспортних засобів у юридичних та фізичних осіб для потреб держави під час мобілізації; підвищення відповідальності громадян України за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
З викладеного видно, що законодавча мета доповнення статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пунктом 15 полягала у забезпечені захисту громадян України, які призвані під час мобілізації, від штрафних санкцій за фінансовими зобов`язаннями, пені за невиконання зобов`язань та процентів за користування кредитом.
У своїй сукупності вище викладене свідчить, що прийнятий закон від 20.05.2014 № 1275-VII чітко й категорично передбачає кредитні пільги для військовослужбовців, резервістів, військовозобов`язаних виключно на час проходження ними військової служби.
Як слідує з довідки ВЧ НОМЕР_1 від 11.10.2018 року №965, ОСОБА_2 призваний під час мобілізації та проходить військову службу з 12.11.2015 року, та, як вказує Банк, саме з цього часу, він провів перерахунок та повернув відповідачу нараховані проценти і штрафні санкції в сумі, про які зазначено вище.
В той же час Банк у своїх вимогах, в тому числі уточнених, просить про стягнення з відповідача не тільки суми заборгованості за тілом кредиту, але й процентів в сумі 9053,35 грн. і пені в сумі 1050 грн.
Як слідує з розрахунку заборгованості (а.с. 7-8) за період з 08.02.2013 року по 31.12.2015 року, то на кінець даного періоду нарахувань відповідач мав заборгованість з процентів всього в сумі 63.68 грн., при цьому у період перебування відповідача на військовій службі (у період за листопад та грудень 2015 року) нараховано всього до сплати процентів в сумі 77, 68 грн. (графа 9). Тобто дана сума заборгованості по процентам входить у військовий пільговий період та не підлягає стягненню.
Як вже зазначено, станом на 31.12.2015 року (а.с. 7-8), відповідач мав борг з процентів всього в сумі 63,68 грн., а згідно розрахунку Банку на а.с. 132 станом на 01.01.2016 року борг з процентів складав 44 грн. 66 коп. Однак з 12.11.2015 року відповідач перебуває на військовій службі, тому подальше нарахування процентів мало бути припинено. З розрахунку заборгованості на а.с. 132 слідує, що нарахування процентів відповідачу було припинено лише з 28.04.2017 року (а.с. 134). За такого Банк не обґрунтував підстави його вимог до стягнення з відповідача заборгованості з процентів в сумі 9053,35 грн.
Стосовно заборгованості з пені, то з розрахунку заборгованості (а.с. 7-8), складеної станом на 31.12.2015 року відповідач взагалі не мав нарахувань пені. Згідно розрахунку заборгованості на а.с. 9-10, нарахування пені вперше здійснено 01.02.2017 року, тобто у військовий пільговий період відповідача, а тому суд вважає необхідним відмовити у стягненні даної суми заборгованості.
Стосовно пояснень відповідача про відрахування платежів за договором «Страхування кредитного ліміту», то дійсно з виписки по кредитному рахунку вбачається про автоматичне списання коштів з кредитного рахунку з березня 2016 року за таким договором в загальній сумі 5031 грн. 92 коп. Тобто дана сума включена відповідачу у заборгованість за тілом кредиту.
В той же час Банк не надав доказів щодо укладення договору із відповідачем про страхування, сам відповідач дане заперечує. Як вказував в судовому засіданні представник позивача, послуга «Страхування кредитного ліміту» не здійснюється автоматично, та може бути підключена Банком лише за згодою клієнта з підтвердженням ним такої операції за кодом, що надходить на його мобільний телефон.
В той же час, такі посилання не можуть бути прийняті судом як докази з підстав правомірного відрахування з відповідача коштів за вказаним договором. Так, кошти списувались з рахунків відповідача, як вказано з розрахунку банку (а.с. 96-99) як страховий платіж по договору «страхування кредитного ліміту». Такий платіж не є послугою Банку, про яку вказував представник позивача, а платежем за договором страхування.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Норми Глави 16 та 67 ЦК України вказують на те, що договір страхування вимагає обов`язкової письмової форми.
Відповідно до ч. 2 ст. 981 ЦК України, у разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.
Позивач не надав суду доказів щодо укладення між сторонами такого договору, досягнення згоди щодо його істотних умов, тощо.
За наведеного суд вважає необхідним виключити з суми заборгованості, кошти що списані з власних карт відповідача, в тому числі картки з отримання заробітної плати, саме на платежі за договором «страхування кредитного ліміту» та що згідно виписки банка складає в загальному 5031,92 грн. (а.с. 96-99).
За вказаного, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з урахуванням порушень відповідачем умов договору кредиту, адже з виписки по картковому рахунку видно, що відповідач допускав порушення вимог внесення коштів щомісячно на погашення частини заборгованості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, що становить 9946 грн. 37 коп. (14978,29 грн. заборгованість згідно розрахунку за тілом кредиту 5031,92 грн. загальна сума страхових платежів).
Стосовно посилань відповідача про безпідставне списання Банком як штрафних санкцій з його заробітної картки 11 травня 2018 року за вище вказаним договором суми в розмірі 3849,91 грн., то з виписки по карткам відповідача за період з 01.04.2018 року по 30.06.2018 року видно, що за датою операції 11.05.2018 року дійсно списана автоматично сума в розмірі 3849,91 грн. для погашення простроченої заборгованості по картці 88**59. В той же час, дані кредитні відносини відповідача не стосуються договірних відносин за даною справою.
З виписки по картковому рахунку відповідача (а.с. 126), спір виник за договором кредиту, для використання яким відповідачу видано картку за номером НОМЕР_2 . Списання, що здійснювались на погашення кредиту за даною карткою (41**50) 11.05.2018 року в сумі 421,79 грн. узгоджуються як даними виписки по карткам, що надані відповідачем, так і даними розрахунку, наданого Банком (а.с. 135). При цьому, списані з інших рахунків відповідача в АТ ПриватБанк суми враховано при розрахунку заборгованості за вказаним договором.
За наведеного вище, суд вважає необхідним, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, з мотивів наведених вище, та стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, що становить 9946 грн. 37 коп.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 704,80 грн. (9946,37 грн. х 100 /25081,64 грн. = 40%, 1762 х 26% = 704,80).
Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний код платника податків НОМЕР_3 , паспортні дані НОМЕР_4 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 03.04.2000 року, на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (, рахунковий рахунок НОМЕР_5 , МФО 305299):

- заборгованість за кредитним договором від 08.02.2013 року, що виникла станом на 12.07.2018 року з тілом кредиту в розмірі 9946 (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок шість) грн. 37 коп.;
- судові витрати по справі судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Повний текст рішення виготовлено 10.01.2019 року.

Суддя Л.М. Семенова