КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/296/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2019 року місто Київ

справа №760/14281/17

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року позивач звернувся до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь:

30055,63 грн. - пені;

6318,24 грн. - 3% річних;

62674,76 грн. - збитки від інфляції.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 20 жовтня 2014 року та 19 січня 2015 року він підписав заяви-анкети з ПАТ АБ «Укргазбанк» на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб - власників «Ощадних» рахунків та на підставі даних заяв банком на його ім'я було відкрито два карткові рахунки: НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Вказував, що згідно з п.2.5.1.Тарифного плану «Рrо-запас+» вартість здійснення безготівкової сплати товарів/робіт/послуг за допомогою платіжної картки становить 1 грн.

Однак, 20 січня 2015 банком вчинено односторонній письмовий правочин до договорів на відкриття карткового рахунку, яким з 20 січня 2015 змінено тарифи на обслуговування електронного платіжного засобу з 1 грн. до 30% від суми операції.

Зазначав, що на підставі даного одностороннього правочину за грошовими операціями, які ним здійснювалися 19 січня 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» протиправно нарахував йому та 23 січня 2015 року списав 30% комісії по рахунку НОМЕР_1 у розмірі 28675,18 грн. та по рахунку НОМЕР_2 розмірі 62297,49 грн.

Посилався на те, що рішення Солом'янського районного суду містаКиєва від 06червня 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду містаКиєва від 09 листопада 2016 року визнано односторонній правочин від 20 січня 2015року, яким внесено зміни до тарифного плану «Рrо-запас+»недійсним.

Зобов'язано банк списати заборгованість з рахунку НОМЕР_2 в розмірі 28675,18 грн. та з рахунку НОМЕР_1 в розмірі 62297,49 грн., що є сумою 30% комісії за безготівкові розрахунки в іноземній валюті.

Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на його користь пеню в розмірі 36249,50 грн. за договором від 20 жовтня 2014 року №AYV-6014-Ф/14-СНЕ та за договором від 19 січня 2015 року №АYV-7101-Ф/15-СНЕ.

Вказував, що на підставі рішення суду, 20 грудня 2016 року було видано виконавчі листи у справі, які було направлено до органів Державної виконавчої служби на виконання.

Зазначав, що ПАТ АБ «Укргазбанк» фактично виконав рішення суду та списав з його рахунку протиправно нараховані комісії лише 17 травня 2017 року, що підтверджено банківськими виписками, з цієї дати його права були відновлені та він набув можливість вільно використовувати власні карткові рахунки.

Вважає, що банк протиправно користувався йогокоштами з 23січня 2015 року по 17травня 2017року, а тому на підставі ст.625 ЦК України повинен сплатити на його користь 3% річних та індекс інфляції та сплатити на його користь пеню за період з 06 червня 2016року (дата ухвалення рішення) та по 17травня 2017року.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 96366,13 грн.

Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 990,49 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року заяву відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» про перегляд заочного рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ПАТ АБ «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення порушив принципи цивільного судочинства, зокрема, принцип верховенства права та змагальності, оскільки, не встановивши строків для подання банком заяв по суті справи, унеможливив повноцінну участь банку як сторони у справі та обмежив у праві подання доказів.

Вказував, що суд першої інстанції не мав жодних підстав ухвалювати заочне рішення на першому засіданні по справі у перший робочий день після введення в дію нової редакції ЦПК України та повинен був, керуючись перехідними положеннями та статтею 187 ЦПК України встановити строк не менше 15 днів для подання відповідачем відзиву на позовну заяву та відкласти розгляд справи на іншу дату.

Зазначав, що банк не користувався грошовими коштами позивача, оскільки внаслідок списання 30% комісії на рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 утворився від'ємний залишок. Списання зазначених коштів відбулося за рахунок кредитування рахунків.

Посилався на те, що у даному випадку нема правових підстав для застосування до банку відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України та положень пп.32.3.2 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Зазначав, що спірні правовідносини зі списання 30% комісії з рахунку позивача виникли внаслідок вчинення АБ «Укргазбанк» 20 січня 2015 року одностороннього письмового правочину до договорів на відкриття карткового рахунку, який визнано недійсним, а тому в силу положень ст.ст.548, 216 ЦК України відсутні підстави для стягнення з банку пені, оскільки недійсне зобов'язання не створює жодних юридичних наслідків, а права позивача поновлено, шляхом приведення правовідносин до первісного стану на підставі рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 06 червня 2016 року.

Вказував, що судом першої інстанції було порушено ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення суд не навів жодного обґрунтування, у чому виражаються матеріальні збитки відповідача, враховуючи, що списані з рахунку кошти належали не позивачу, а банку.

Від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк», в якому останній вказував, що апеляційна скарга є необгрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Зазначав, що правильність рішення суду першої інстанції підтверджується висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі №760/3880/17.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2014 року та 19 січня 2015 року ОСОБА_2 підписав заяви-анкети з ПАТ АБ «Укргазбанк» на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб - власників «Ощадних» рахунків.

Тобто позивачем відповідно до ст.634 ЦК України було укладено договір приєднання до публічного договору та ПАТ АБ «Укргазбанк» зобов'язався здійснювати обслуговування «ощадних» рахунків у відповідності з встановленими для всіх клієнтів-споживачів умовами та тарифами (тарифний план «Рrо-запас+»).

На підставі даних заяв банком на ім'я ОСОБА_2 було відкрито два карткові рахунки: НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Згідно з п.2.5.1.Тарифного плану «Рrо-запас+» вартість здійснення безготівкової сплати товарів/робіт/послуг за допомогою платіжної картки становить 1 грн.

20 січня 2015 рокуПАТ АБ «Укргазбанк» вчинено односторонній письмовий правочин до договорів на відкриття карткового рахунку, яким було змінено тарифи на обслуговування електронного платіжного засобу та встановлено тарифи на рівні 30% від суми операції.

На підставі даного одностороннього правочину за грошовими операціями, здійсненими позивачем 19 січня 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» протиправно нарахував ОСОБА_2 та 23 січня 2015 року списав 30% комісії по рахунку НОМЕР_1 у розмірі 28675,18 грн. та по рахунку НОМЕР_2 розмірі 62297,49 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 06 червня 2016 року у справі 760/22542/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2016 року визнано односторонній правочин від 20 січня 2015 року, яким внесено зміни до тарифного плану «Рrо-запас+» у відносинах між ОСОБА_2 та ПАТ АБ «Укргазбанк» недійсним.

Зобов'язано ПАТ АБ «Укргазбанк» списати заборгованість з рахунку НОМЕР_2 в розмірі 28675,18 грн. та з рахунку НОМЕР_1 в розмірі 62297,49 грн., що є сумою 30% комісії за безготівкові розрахунки в іноземній валюті.

Визнано проценти, які нараховуються овердрафтами, що виникли внаслідок застосування 30% комісії за операціями безготівкової оплати товарів чи послуг, такими, що нараховані з порушенням норм чинного законодавства та зобов'язано ПАТ АБ «Укргазбанк» списати заборгованість по таким процентам.

Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_2 36249,50 грн., пені, а саме: за договором від 20жовтня 2014 року №АYV-6014-Ф/14-СНЕ - 11426,08 грн. та за договором від 19січня 2015 року №АYV-7101-Ф/15-СНЕ - 24823,42 грн.

Вказаним вище рішенням встановлено порушення ПАТ АБ «Укргазбанк» ст.14.10. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Як вбачається з виписок за договорами №АYV-6014-Ф/14-СНЕ та №АYV-7101-Ф/15-СНЕ ПАТ АБ «Укргазбанк» 17 травня 2017 року фактично виконав рішення суду та провів списання кредиту (списання комісії) та списання відсотків за кредитом (а.с. 36,37 т.1) .

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для застосування до вказаних відносин положень ст.625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до визначення, овердрафтом (англ. overdraft - перевищення кредиту) називають кредитування банком розрахункового рахунку клієнта для оплати ним розрахункових документів при недостачі або відсутності на розрахунковому рахунку клієнта-позичальника коштів. В такому випадку банк списує кошти з рахунку клієнта в повному обсязі, тобто автоматично надає клієнту кредит на суму, що перевищує залишок коштів. Овердрафт відрізняється від звичайного кредиту тим, що для погашення заборгованості спрямовуються всі суми, що надходять на рахунок клієнта. Овердрафт - це короткостроковий кредит (до 1 року) у межах встановленого ліміту, що дозволяє здійснювати розрахунки, коли коштів на поточному рахунку недостатньо.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В розумінні вимог чинного законодавства три проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Тобто, відповідальність, передбачена даною статтею носить компенсаційний характер, оскільки 3% річних та індекс інфляції виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц у пунктах 42, 44 та 45 зроблено висновок, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Аналогічний висновок викладений також і в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року по справі №760/3880/17.

Частина 1 статті 216 ЦК України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки оспорюваний правочин та відповідно наданий банком позивачу кредит (овердрафт) є недійсним з моменту його вчинення, а відтак у позивача відсутні зобов'язання перед банком щодо повернення коштів за овердрафтом. Разом з тим і у банку відсутнє саме грошове зобов'язання перед позивачем, оскільки судовим рішенням від 06 червня 2016 року зобов'язано банк списати з рахунків позивача заборгованість, що є сумою 30% комісії за безготівкові розрахунки в іноземній валюті та проценти, які нараховувалися за овердрафтами, що виникли внаслідок застосування 30% комісії.

З матеріалів справи вбачається, що банк не утримував грошові кошти, які безпосередньо належали позивачу. Списання 30% комісії було здійснено банком за рахунок кредитних коштів (несанкціонованого овердрафту), тобто на рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 обліковувалася заборгованість позивача перед банком на вищевказані суми.

Отже, банк не користувався грошовими коштами позивача, оскільки внаслідок списання з 30% комісії на рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 виник від'ємний баланс по рахунках. Тобто, списання зазначених коштів відбулося за рахунок кредитування рахунків.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку відсутні правові підстави для застосування до банку відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України та стягнення на користь позивача 3% річних та збитків від інфляції на списану банком суму комісії, які обліковувалися на рахунку НОМЕР_1 у розмірі 28675,18 грн. та на рахунку НОМЕР_2 розмірі 62297,49 грн., оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» не користувався грошовими коштами ОСОБА_2, а відтак у банку відсутнє грошове зобов'язання перед позивачем, оскільки у ОСОБА_2 відсутнє право вимагати від ПАТ АБ «Украгазбанк» сплати коштів (отриманих позивачем за овердрафтом).

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, а відтак рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Згідно з ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з нього рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до абзацу 2 п.32.3.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

При цьому, слід зазначити, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін за договором, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та/або законодавством.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені у сумі 30055,63 грн. суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норму пп.32.3.2 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач не зазначав, що банком на погашення незаконного овердрафту були списані власні кошти позивача, які знаходилися на рахунку, та просив стягнути пеню на суми 30% комісій, які були нараховані позивачу в якості овердрафту (виникнення «мінусового залишку» по рахунку).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи виписок по рахунку, списання комісії банком відбулось за наслідком кредитування рахунку (недозволений овердрафт) внаслідок чого у позивача виник від'ємний баланс по рахунках.

З матеріалів справи вбачається, що з рахунку позивача не відбулося списання коштів, а було здійснено нарахування комісії за рахунок незаконного овердрафту, а відтак у банку і не виникло обов'язку повернення суми переказу визначеного абзацом 2 пп.32.3.2 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на рахунок платника.

Таким чином при нарахування заборгованості зі сплати комісії за від'ємним залишком та за відсутності у банку обов'язку з повернення коштів до ПАТ АБ «Укргазбанк» не може застосовуватися відповідальність передбачена пп.32.3.2 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

З огляду на те, що банк не отримав від позивача жодних додаткових коштів, застосувавши до здійснених клієнтом банківських операцій комісію за рахунок овердрафту, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача за спірний період пені відповідно до пп.32.3.2 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк», скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: