Ухвала

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 623/2637/18

провадження № 61-20572ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання незаконним аудіо- та відео- контролю та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання незаконним аудіо та відео контролю та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, обґрунтовуючи його тим, що з 05 липня 2016 року була прийнята на посаду продавця до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 . Її робочим місцем був торгівельний павільйон № 4.1-37-424, розміщений на території «Центрального ринку» за адресою: АДРЕСА_1 . Звільнилась із вказаної посади 23 липня 2017 року і через рік дізналась, що ОСОБА_3 у вказаному торгівельному павільйоні було встановлено камери відео- спостереження та протягом всього робочого часу за нею здійснювався аудіо- та відео- контроль технічними засобами. Будь-яких попереджень про такі умови праці їй не повідомлено, згоду на здійснення аудіо- відео- чи фото- фіксації свого особистого життя вона не надавала.

ОСОБА_2 зазначає, що не була обізнана про те, що її трудова діяльність повністю фіксується за допомогою технічних засобів, та що без її відома дані записи будуть перебувати у володінні і розпорядженні відповідача, а також розповсюджуватися ним на власний розсуд.

Просила суд визнати дії ОСОБА_3 незаконними, відшкодувати моральну шкоду та витрати понесені на судовий збір і правничу допомогу.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2019 року в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 057,20 грн.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у листопаді 2019 року, ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України закріплено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Однак, таке право на касаційне оскарження не є абсолютним та безумовним, скаржник зобов`язаний обґрунтувати причини такого звернення, що дозволяють ініціювати проведення судового розгляду справи в третій раз.

Так, у положенні частини «с» статті 7 Рекомендацій № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, акцентується увага на тому, що скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Всі мотивування особи, яка подає касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій і не потребують додаткового перегляду.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи,ціну позову, яка не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання незаконним аудіо- та відео- контролю та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв