Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 554/10744/16-ц

провадження № 61-33854св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М. Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в особі Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в особі Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03 липня 2017 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Гальонкіна С. А., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом та просив зобов`язати Полтавське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі - фонд): поновити дію договору від 30 грудня 2005 року № 15-598 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків; внести зміни до договору від 30 грудня 2005 року № 15-598 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, у зв`язку з укладенням додаткової угоди від 13 березня 2015 року № 014/0066/74/38310/81-1-0-00/13399 до кредитного договору від 12 грудня 2005 року № 014/0066/74/38310 (далі - кредитний договір); привести у відповідність до внесених змін до договору від 30 грудня 2005 року № 15-598 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків розрахунку прогнозного розміру компенсації (далі договір - № 15-598); погодити реєстри позичальника за квітень 2015 року - липень 2016 року наданих Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»); перерахувати на його поточний рахунок невиплачену компенсацію в період з 01 квітня 2015 року по день звернення до суду та відновити виплату коштів часткової компенсації відсоткової ставки кредиту за кредитним договором з врахуванням додаткової угоди від 13 березня 2015 року № 014/0066/74/38310/81-1-0-00/13399.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 12 грудня 2005 року між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль», банк), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 43 000 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 12 грудня 2025 року. 30 грудня 2005 року між ним та фондом був укладений договір № 15-598, за умовами якого часткова компенсація визначається в розмірі 1,0 облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діє на день укладення кредитного договору і становить 9,50 процентів. 05 березня 2009 року між ним та банком було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору (далі - додаткова угода № 1) за умовим якої тимчасово на строк з 05 березня 2009 року по 05 березня 2010 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 10 процентів річних. 13 березня 2015 року між ним та банком було укладено додаткову угоду № 014/0066/74/38310/81-1-0-00/13400 до кредитного договору (далі - додаткова угода № 2) за умовами якої з 16 березня 2015 року встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 17 процентів річних. Крім того, 13 березня 2015 року між ним та банком було укладено додаткову угоду № 014/0066/74/38310/81-1-0-00/13399 (далі - додаткова угода № 3) за умовами якої сторони змінили умови кредитування в наступному порядку: пункт 1.1 - кредитор з 16 березня 2015 року відкриває позичальнику не відновлювану кредитну лінію з лімітом 43 000 доларів США та 354 752,32 грн, в рамках якої - кредит в сумі 43 000 доларів США наданий згідно з умовами кредитного договору на придбання квартири вважається 1-м траншем кредиту; 2-ий транш кредиту в сумі - 354 752,32 грн надається на рефінансування заборгованості за 1-им траншем кредиту. Пунктом 1.2 додаткової угоди № 3 визначено, що дата остаточного погашення: 1-го траншу кредиту - 43 000 доларів США згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів, остаточне погашення 12 грудня 2025 року; 2-го траншу кредиту - 354 752,32 грн згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів, остаточне погашення 16 березня 2026 року. Пунктом 1.3 додаткової угоди № 3 сторони домовилися, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти, що розраховуються на основі процентної ставки, розмір якої може змінюватися на умовах кредитного договору. На дату укладення цієї додаткової угоди розмір процентної ставки складає: 12,5 процентів річних за користування 1-им траншем кредиту в доларах США; 19 процентів річних за користування 2-им траншем кредиту в гривні. Надання 2-го траншу кредиту здійснюється на підставі цієї додаткової угоди 16 березня 2015 року у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) суми 2-го траншу кредиту на поточний рахунок позичальника (пункт 1.4 додаткової угоди № 3). У зв`язку з укладенням додаткової угоди № 3, фонд припинив відшкодування компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків за договором № 15-598, мотивуючи це тим, що «кредит наданий згідно з умовами раніше укладеного кредитного договору на споживчі цілі (будівництво, реконструкцію чи придбання житла) вважається 1-м траншем кредиту, а 2-ий транш кредиту надається не на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла, а на рефінансування». Через односторонню відмову відповідача від виконання умов договору № 15-598 просив задовольнити позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Октябрський районний суд міста Полтави рішенням від 13 березня 2017 року у складі судді Тімошенко Н. В. позов задовольнив. Зобов`язав фонд: поновити дію договору № 15-598; внести зміни до договору № 15-598 у зв`язку з укладенням додаткової угоди угода № 3 до кредитного договору, привести у відповідність до внесених змін до договору № 15-598 розрахунку прогнозного розміру компенсації; погодити реєстри позичальника ОСОБА_1 за квітень 2015 року - липень 2016 року, надані ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; перерахувати на поточний рахунок ОСОБА_1 невиплачену компенсацію в період з 01 квітня 2015 року по день звернення до суду та відновити виплату коштів часткової компенсації процентної ставки кредиту за кредитним договором з врахуванням додаткової угоди № 3. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору №15-598, які є обов`язковими до виконання сторонами цього правочину.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Полтавської області рішенням від 03 липня 2017 року рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 13 березня 2017 року скасував та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову. Зобов`язав фонд поновити дію договору № 15-598. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Мотивував рішення апеляційний суд тим, що між сторонами існують зобов`язання, які виникли з договору № 15-598, відповідачем неправомірно в односторонньому порядку припинено дію даного договору, а тому права позивача підлягають захисту шляхом поновлення дії договору.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У липні 2017 року фонд подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03 липня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що умовами договору № 15-598 не передбачено відшкодування часткової компенсації за кредитом рефінансування наданим банком на підставі додаткової угоди № 3. Тобто судом було зобов`язано виконувати договір № 15-598, за умовами якого було передбачено надання часткової компенсації за кредитом в розмірі 43 000 доларів США, який погашено шляхом видачі позичальнику нового кредиту. Умовами договору № 15-598 та пунктом 1 Порядку часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2003 року № 853 (далі - Порядок № 853) не передбачено можливості відшкодування часткової компенсації за кредитами, наданими на рефінансування, чи іншим цільовим призначенням, аніж на будівництво (реконструкцію) і придбання житла. Суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що надані за додатковою угодою № 3 кошти це одні і ті ж кошти, які виражені в іноземній валюті.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив її відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що це рішення є законним і обґрунтованим. При цьому зазначив, що відповідачем в порушення вимог законодавства та умов договору № 15-598 фактично припинено в односторонньому порядку дію вказаного договору.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

01 червня 2018 року справу № 554/10744/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що 10 червня 2005 року між Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву та АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір про співпрацю. Сторони за вказаним договором зобов`язалися шляхом об`єднання зусиль спільно діяти з метою виконання Порядку № 853 щодо надання часткової компенсації (відшкодування) відсоткової ставки кредитів (банку) молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла.

12 грудня 2005 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 43 000 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення до 12 грудня 2025 року. Цільове призначення кредиту - на будівництво (реконструкцію) або придбання житла загальною площею 70,30 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1.2 договору №15-598).

30 грудня 2005 року між фондом та ОСОБА_1 був укладений договір № 15-598, за умовами якого часткова компенсація визначається в розмірі 1,0 облікової ставки НБУ, що діє на день укладення кредитного договору і становить 9,50 процентів.

05 березня 2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 за умовим якої тимчасово на строк з 05 березня 2009 року по 05 березня 2010 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 10 процентів річних.

13 березня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2, за умовами якої з 16 березня 2015 року встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 17 процентів річних.

Крім того, 13 березня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 3, за умовами якої сторони змінили умови кредитування в наступному порядку: пункт 1.1 - кредитор з 16 березня 2015 року відкриває позичальнику не відновлювану кредитну лінію з лімітом 43 000 доларів США та 354 752,32 грн, в рамках якої - кредит в сумі 43 000 доларів США наданий згідно з умовами кредитного договору на придбання квартири вважається 1-м траншем кредиту; 2-ий транш кредиту в сумі - 354 752,32 грн надається на рефінансування заборгованості за 1-им траншем кредиту. Пунктом 1.2 додаткової угоди № 3 визначено, що дата остаточного погашення: 1-го траншу кредиту - 43 000 доларів США згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів, остаточне погашення 12 грудня 2025 року; 2-го траншу кредиту - 354 752,32 грн згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів, остаточне погашення 16 березня 2026 року.

Через укладення додаткової угоди № 3, фонд припинив відшкодування компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків за договором № 15-598, мотивуючи це тим, що «кредит наданий згідно з умовами раніше укладеного кредитного договору на споживчі цілі (будівництво (реконструкцію) чи придбання житла) вважається 1-им траншем кредиту, а 2-ий транш кредиту надається не на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла, а на рефінансування».

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконує повністю, що підтверджується листом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 20 травня 2015 року про надання інформації щодо виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором в період з 12 грудня 2005 року по 01 квітня 2015 року та довідкою про стан кредиту на 27 жовтня 2015 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною першою статті 303 та частиною першою статті 304 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з частинами першою другою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України).

Згідно з пунктом 2.1 договору №1 5-598 часткова компенсація визначається в розмірі 1,0 облікової ставки НБУ, що діє на день укладення кредитного договору і становить 9,50 % (відсотків).

Розмір часткової компенсації, що надається позичальнику розраховується Фондом згідно з додатком № 1 до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору, та погоджується позичальником. Нарахування часткової компенсації здійснюється з моменту підписання договору про надання часткової компенсації між регіональним управлінням Фонду та позичальником (пункт 2.2 договору № 15-598).

Згідно з пунктом 2.5 договору №15-598 розмір часткової компенсації може переглядатися Фондом в односторонньому порядку у разі: 2.5.1 зміни розміру облікової ставки НБУ; 2.5.2 зміни у складі сім`ї позичальника в період дії цього договору.

За змістом пункту 5.1 договору № 15-598 у випадках укладення додаткових угод до кредитного договору, що стосуються правовідносин за цим договором в цей договір в обов`язковому порядку вносяться відповідні зміни.

Пунктом 7.1 договору № 15-598 передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до дня підписання сторонами акта про виконання зобов`язань за кредитним договором, якщо його не буде розірвано достроково у порядку, передбаченому цим договором.

Фонд має право розірвати цей договір, письмово повідомивши про це позичальника за 10 (десять) календарних днів у разі: виявлення недостовірних даних у документах, що подавалися позичальником на етапі підготовки до укладення цього договору, та протягом терміну погашення кредиту; невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором протягом трьох місяців; розірвання кредитного договору між позичальником і комерційним банком (пункт 3.3.2 договору № 15-598).

Задовольняючи позовні вимоги про поновлення дії договору № 15-598, апеляційним судом не враховано умов укладеного договору та вимог закону за якими можливо дійти висновку, що спірний договір припинив свою дію чи є розірваний. Апеляційний суд безпідставно погодився з позицією відповідача, що договір припинив свою дію і у зв`язку з цим дійшов помилкового висновку про передчасність вимог позову щодо примусового виконання обов`язків за цим договором.

Апеляційним судом встановлено, що 13 березня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 3, за умовами якої сторони змінили умови кредитування в наступному порядку: пункт 1.1 - кредитор з 16 березня 2015 року відкриває позичальнику не відновлювану кредитну лінію з лімітом 43 000 доларів США та 354 752,32 грн, в рамках якої - кредит в сумі 43 000 доларів США наданий згідно з умовами кредитного договору на придбання квартири вважається 1-м траншем кредиту; 2-ий транш кредиту в сумі - 354 752,32 грн надається на рефінансування заборгованості за 1-им траншем кредиту. Пунктом 1.2 додаткової угоди № 3 визначено, що дата остаточного погашення: 1-го траншу кредиту - 43 000 доларів США згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів, остаточне погашення 12 грудня 2025 року; 2-го траншу кредиту - 354 752,32 грн згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів, остаточне погашення 16 березня 2026 року.

Через укладення додаткової угоди № 3, фонд припинив відшкодування компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків за договором № 15-598, мотивуючи це тим, що «кредит наданий згідно з умовами раніше укладеного кредитного договору на споживчі цілі (будівництво (реконструкцію) чи придбання житла) вважається 1-им траншем кредиту, а 2-ий транш кредиту надається не на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла, а на рефінансування».

Дійшовши висновку про відсутність суттєвих змін у зв`язку з укладенням додаткової угоди № 3, які не змінюють правовідносини позивача з фондом, апеляційним судом не перевірено і не встановлено фактичної зміни фінансових зобов`язань фонду і можливості, з огляду на умови укладеного договору та вимоги нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини сторін, внести відповідні зміни у договір укладений з фондом та продовжувати його виконання, зокрема відшкодування частини відсотків за кредитом.

Встановивши вказані обставини у справі, апеляційний суд зобов`язаний визначити правовідносини, які склалися між сторонами, в залежності від яких дати оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині вимог направлених на виконання зобов`язань за діючим договором, укладеним між сторонами даного спору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України 2004 року, вищевказаних положень закону та обставин справи не врахував, а тому доводи касаційної скарги фонду є частково обґрунтованими.

В силу положень статті 400 ЦПК України, щодо меж розгляду справи касаційним судом, Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення у цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Полтавського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»задовольнити.

РішенняАпеляційного суду Полтавської області від 03 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун В. П. Курило