Єдиний унікальний номер 233/3935/19 Номер провадження 22-ц/804/2927/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Азевича В.Б., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Костянтинівського міського суду Донецької області від 05 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа № 233/3935/19, суддя Каліуш О.В., повне судове рішення складене 05 вересня 2019 року в місті Костянтинівка Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 119 672,38 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 14 квітня 2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що, відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 14 квітня 2014 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у анкеті - заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою .

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Станом на 31 травня 2019 року за цим кредитним договором виникла заборгованість, що становить 119 672,38 грн., з яких: 2 600,58 грн. - заборгованість за кредитом; 109 296,92 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 1 600,00 грн. - нарахована заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5 674,88 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки відповідач заборгованість за договором не погасив і ухиляється від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк», то позивач звернувся до суду і просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 14 квітня 2014 року в загальному розмірі 119 672,38 грн., з яких: 2 600,58 грн. - заборгованість за кредитом; 109 296,92 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 1 600,00 грн. - нарахована заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5 674,88 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Костянтинівського міського суду Донецької області від 03 вересня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 квітня 2014 року в розмірі 2 600 грн. 58 коп.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 109 296,92 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1 600,00 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. та 5 674,88 грн. відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 41 грн. 69 коп.

З судовим рішеннями в частині відмови у стягненні відсотків не погодилось Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм цивільного права та неправильно застосував норми права, просило скасувати рішення суду в цій частині, а в іншій частині - рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів скарги позивач зазначив, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустив грубе порушення норм цивільного права. Кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність, надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом.

Позивач вважає, що не може бути взята до уваги правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, оскільки вона висловлена в конкретній справі за інших правовідносин, коли відповідачем заперечувались такі умови договору, які погоджені між сторонами у належний спосіб.

У даній справі договір відповідач не оспорював та він не визнаний недійсним, що свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору.

Під час підписання анкети-заяви надання банківських послуг, відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг , Тарифами Банку щодо умов кредитування. Таким чином, відповідач приєднався до запропонованої Банком пропозиції.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування.

(а.с. 99-101)

Відзив на апеляційну скаргу позивача відповідач не надав.

Судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1 600,00 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. та 5 674,88 грн. сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Сторони в судове засідання не з`явились, але про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 118, 119).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача, оскільки, відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги позивача, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

14 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договорів, згідно із умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 55-80).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг до його укладення, примірник договору про надання банківських послуг згодний отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту https://privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті Приватбанку.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 14 квітня 2014 року (а.с. 5) вбачається, що станом на 31 травня 2019 року заборгованість за договором становить 119 672,38 грн., яка складається з наступного: 2 600,58 грн. - заборгованість за кредитом; 109 296,92 грн. - заборгованість за процентами; 1600,00 грн. - нарахована комісія; 6 174,88 грн. - судові штрафи.

В анкеті - заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентам, заборгованість за пенею та комісією а також - судові штрафи.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 квітня 2014 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, суд зазначив, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тому, суд вважав, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14 квітня 2014 року) і до моменту звернення до суду з позовом (20 червня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому суд посилався на ч. 6 ст. 81 ЦПК України, якою передбачено, що доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд зазначив, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд вважав, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 квітня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

За таких підстав суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 600,58 грн. та відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 109 296,92 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1600,00 грн., а також штрафів у розмірі 500,00 грн. та 5674,88 грн., задовольнивши заявлений позов банку частково.

Апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано частково задовольнив заявлений позов, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 2 600 грн., відмовивши в задоволенні позову в іншій частині.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Всупереч тверджень апелянта, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, яким дав належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи. При вирішенні справи суд застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.

За приписами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Твердження позивача про неправильне застосування норм матеріального права апеляційний суд відхиляє, як безпідставне.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем витяг з Умов та витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком у період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс 19).

Враховуючи викладене, наявні правові підстави для залишення рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Твердження апелянта про помилковість висновків суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 109 296, 92 грн., апеляційний суд відхиляє, як безпідставні.

При вирішенні справи суд першої інстанції, повно з`ясував всі обставини справи, належно оцінив докази, надані сторонами, з урахуванням вимог закону щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, правильно встановив фактичні обставини справи, виниклим правовідносинам дав вірну правову оцінку і обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 109 296,92 грн.

Правові висновки суд повно виклав у рішенні та належно їх мотивував.

Як встановив суд, 14 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно із умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 6 -31).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовому виді. Умови та Правила надання банківських послуги розміщені на офіційному сайті Приватбанку (а.с. 6, 55).

До кредитного договору Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП- 2010-256 (а.с. 7, 8 - 31, 56 - 80). За розрахунком позивача, заборгованість відповідача до стягнення за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2019 року становить 119 672,38 і складається із заборгованості за тілом кредиту - 2 600,58 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 109 296,92 (а.с. 5).

Довід апеляційної скарги стосовно того, що відповідач при підписанні кредитного договору ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а отже повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту, апеляційний суд відхиляє, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем витяг з Умов та витяг з Тарифів розумів відповідач, ознайомився та й погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком у період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс 19), та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі №221/4009/16-ц (провадження 61-33518 св 18).

Також апеляційний суд відхиляє довід апеляційної скарги, стосовно того, що відповідач не довів того, що його було ознайомлено з іншими Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, з огляду на таке.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За частиною 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме надані позивачем витяг з Умов та витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Твердження позивача про те, що не може бути взята до уваги правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вона висловлена в конкретній справі за інших правовідносин, коли відповідачем заперечувались такі умови договору, є хибним.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Саме з цих підстав суд першої інстанції застосував при вирішенні справи правову позицію Великої Палата Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц (провадження 14-131цс19).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу верховенства права, правомірно частково задовольнив заявлений позов АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та обґрунтовано відмовив у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Отже, оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міського суду Донецької області від 05 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її складання.

Повний текст постанови складений та долучений до матеріалів справи 26 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: М.С. Будулуца

Судді: В.Б. Азевич

О.В. Халаджи