КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/2366/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 січня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6729 грн. 57 коп. та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., завданої залиттям квартири.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2.

Протягом тривалого часу він виявляє сліди замокання стіни, що межує з сусідньою квартирою АДРЕСА_3, проте владнати конфлікт мирним шляхом не вдалося, і тому в червні позивач звернувся до ТОВ «КУЖЕ «Новосервіс» з клопотанням про обстеження та актування факту підтоплення квартири. Загалом позивачем було отримано три акти, складених комісією управляючої компанії. Вказані події завдають йому матеріальної та моральної шкоди, а тому він був змушений звернутися до суду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києві від 10 липня 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відзиви відповідачів на апеляційну скаргу до суду не надійшли.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_3 від 13.11.2013 року. (а.с.8)

Відповідно до акту № 09/85/86 від 23 червня 2016 року про залиття, що трапилось в системі каналізації насичення вологою стіни вітальні квартири №85 сталося внаслідок протікання води між стіною та піддоном душової кабіни в санвузлі квартири АДРЕСА_3 (а.с.9)

Відповідно до акту №09/85/86 від 25 жовтня 2016 року шкода внаслідок залиття спричинена власником квартири АДРЕСА_3 (а.с.10).

Як вбачається з акту №09/85/86 від 27 грудня 2016 року для з'ясування місця потрапляння води в нішу каналізаційного стояку необхідно обстежити квартиру АДРЕСА_1. В разі відсутності вологи в місці проходження каналізаційного стояку квартири АДРЕСА_1 власник квартири АДРЕСА_3 надасть можливість додаткового обстеження стояку каналізації в своїй квартирі. Рекомендувати власнику квартири АДРЕСА_3 забезпечити провітрювання ніші каналізаційного стояку для видалення залишкової вологості (а.с.12).

Також встановлено, що власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3, це зокрема, вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна НОМЕР_4 від 12.04.2017 року (а.с.17).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири є необґрунтованими та не доведеними належними доказами у справі.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам повністю не відповідає.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Крім того, статтями 151, 177, 179 ЖК України та статтями 322, 323 ЦК України передбачений обов'язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 (з наступними змінами).

Зокрема, пунктом 7 Правил передбачено обов'язок власника квартири або користувача дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Отже, тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що внаслідок тривалого залиття, яке сталося з вини відповідачки, йому завдано шкоду, на підтвердження чого надав відповідні акти.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як передбачено частиною 6 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розмір відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, може визначатися не лише на підставі відповідного акту оцінки, складеного спеціалістом, а і на підставі даних та розрахунків, що надаються сторонами. При цьому, суд має визначити розмір відшкодування, надавши оцінку відповідним документам.

В обґрунтування розміру завданої майнової шкоди внаслідок пошкодження квартири ОСОБА_2 надав акт №08 приймання-передачі робіт від 24.12.2016 року, згідно якого вартість відновлювальної роботи після підтоплення становить 6 729 грн. 57 коп. (а.с.16).

Разом з тим, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги доказ у вигляді акту від 23 червня 2016 року.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивач надав суду акт приймання-передачі робіт від 24 грудня 2016 року про виконання першим умов договору №168 від 16 травня 2016 року. Зокрема, з вказаного акту вбачається, що загальна вартість робіт складає 6729 грн. 57 коп.

Суд помилково вважав, що даний акт не є належним доказом факту нанесення матеріальної шкоди позивачеві і що інших належних доказів на підтвердження причин залиття квартири позивача та розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом тривалого часу у квартирі позивача виявлялися сліди замокання стіни, що межує з сусідньою квартирою АДРЕСА_3 у будинку №9 по вулиці М.Драгомирова у місті Києві)

При виявленні перших слідів затікання води було повідомлено про вказаний факт мешканців вказаної зазначеної квартири АДРЕСА_3, сподіваючись на те, що у подальшому подібні факти не повторяться.

Але через деякий час знову з'явились сліди підтоплення, а саме, стіна була мокра, штукатурка набрякла та проявилась «мокра пляма» під фарбою.

Як стверджує позивач, при спробі повторно звернутися до мешканців квартири АДРЕСА_3 щодо припинення ними підтоплення моєї квартири він зіткнувся з їх негативно-агресивною поведінкою і свою причетність до підтоплення вони не визнавали, а на його зауваження реагували дратівливо.

За таких наведених обставин у червні 2016 року він був змушений звернутися до експлуатуючої компанії - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» (ід.код за ЄДР 33303255, місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. М.Драгомирова, 6.16, приміщення 270, надалі - ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС») з клопотанням про обстеження та актування факту підтоплення моєї квартири.

23 червня 2016 року представниками ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» був зафіксований факт підтоплення квартири позивача внаслідок затікання води з квартири АДРЕСА_3, а також - було встановлено, що у місці протікання води у зазначеній квартирі розташована душова кабіна.

Так як особи, які проживають у зазначеній квартирі АДРЕСА_3, не намагалися допомогти в усуненні наслідків підтоплення, то позивач в черговий раз, за власний рахунок виконав необхідний ремонт для усунення наслідків підтоплення.

Проте, підтоплення квартири тривало.

За цих обставин 25 жовтня 2016 року комісією ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» було проведено повторне обстеження, в ході якого зроблено висновок про те, що причиною залиття є протікання води з душової кабіни в санвузлі квартири АДРЕСА_3.

В подальшому залиття квартири не припинилося.

27 грудня 2016 року комісією ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» було проведено повторне обстеження квартири позивача, в ході якого в черговий раз зафіксований факт залиття квартири.

Згідно проведеного обрахунку сума витрат по усуненню наслідків квартири позивача склала 6729 грн. 57 коп.

Всісторони визнали факти залиття квартири позивача.

Зокрема, у судовому засіданні 10 липня 2018 року представники відповідачів підтвердили факти залиття квартири ОСОБА_2

При цьому, представник ОСОБА_3 надав суду з цього приводу власні пояснення, а на запитання ОСОБА_5 - пояснив про обставини виконання ним ремонту душової у квартирі АДРЕСА_3, який виконувався саме у зв'язку із виявленням фактів залиття квартири позивача ОСОБА_2

Акт від 25 жовтня 2016 року був доведений до відома мешканців квартири АДРЕСА_3, які відмовилися його підписати, про що є відповідне зазначення за відповідними підписами (а.с.10-11).

Акт від 27 грудня 2016 року підписаний власником квартири АДРЕСА_3 (а.с.12), а відповідно до ст.151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Пунктом 2.3.6 чинних «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 визначено, що у разі залиття квартир складається відповідний акт за формою, встановленою Додатком 4 до цих Правил.

Виходячи зі змісту вищевказаної норми та самої форми згаданого Додатку №4 обов'язок складання такого акту покладається в даному випадку на ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС», яке також повинно здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання.

За п.1.5. цих же Правил утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10 серпня 2004 року №150 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд», зареєстрованим у Мін'юсті України 21 серпня 2004 року за №1046/9645 (зі змінами).

До вказаного переліку включено, у тому числі: усунення нещільностей і течі в з'єднаннях трубопроводу ванних колонок (п.1.2.12.7.) та роботи з усунення незначних аварій (п.1.2.12.8.).

Пунктом 1.6. вищевказаних «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» встановлено, що регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг; порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку; права та обов'язки споживачів, виконавців, виробників; оформлення претензій споживачів до виконавців; порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» має право доступу до житла, інших об'єктів нерухомого майна для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів, а також - зобов'язане: вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством; своєчасно реагувати на виклики споживачів, підписувати акти-претензії; своєчасно та власним коштом проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з наданням комунальних послуг, що виникли з його вини.

Згідно п.п.4.1.1-4.1.2., 4.1.7-4.1.8 та 4.1.20-4.1.21 Договору про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг (а.с.54-58) визначено, що обов'язки стосовно: виявлення та інформування споживача про недоліки у функціонуванні мереж будинку; усунення аварій та несправностей: відшкодування завданих споживачу збитків - покладені на ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС».

Останнє ж залучено в якості співвідповідача по даній справі.

Наявні у справі звернення та акти свідчать про те, що позивач неодноразово звертався до вказаного ТОВ, але останнє попри вищевказані вимоги власних обов'язків належним чином не виконувало і внаслідок чого позивач не отримав тих доказів, які б для суду були достатніми при беззаперечності самих фактів залиття його квартири.

Відповідно до матеріалів справи позивач використав всі законні можливості щодо припинення фактів залиття його квартири, а також - забезпечення реагування на свої звернення до ТОВ КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» (а.с.9-13), в тому числі звертався до органів архітектурного та будівельного контролю (а.с.14-15).

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Постановою Пленуму Верховного суду України №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина особи.

При тому Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року по справі №6-183цс14, аналізуючи правозастосовну практику за ст.1166 ЦПК України, зазначила, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Особа; яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідачі ж відсутності своєї вини в суді не доводили взагалі, при цьому не заперечували фактів залиття квартири позивача.

А тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що тривале (протягом понад півроку) залиття квартири може відбуватися взагалі без винних осіб, а сам факт такого залиття не тягне за собою завдання постраждалому власнику майна жодних матеріальних збитків чи моральної шкоди.

Проте, у судовому засіданні суду першої інстанції представник ТОВ «КУЖЕ «НОВОСЕРВІС» зміст актів підтвердила, а представник ОСОБА_3 - визнав обізнаність щодо фактів залиття та пояснив про обставини виконання ним ремонту душової у квартирі АДРЕСА_3, який виконувався саме у зв'язку із виявленням фактів залиття квартири позивача ОСОБА_2

За ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зокрема, згідно Акту №08, складеного 30 грудня 2016 року між позивачем та ТОВ «А.В.Р. Комфорт», сума витрат по усуненню наслідків підтоплення квартири позивача ОСОБА_2 склала 6729 грн. 57 коп.

Отже, ціна позову обґрунтовувалася документом, якій був складений компанією, яка проводила ремонт квартири.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то як роз'яснено в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами), при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач стверджував, що всі ці обставини завдали йому значної моральної шкоди, так як він тривалий час перебуває у стані душевного хвилювання, пов'язаного з таким порушенням його законних прав та інтересів, погіршилося його самопочуття, а також вимушено змінився його звичний образ життя, так як він не може повноцінно користуватися вказаним житлом, а значну частину свого часу він вимушений витрачати, намагаючись припинити підтоплення належної йому квартири та звертаючись до різних правоохоронних та контролюючих органів).

Завдану моральну шкоду позивач визначив в 10000 грн.

Проте, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належним чином завдання йому моральної шкоди, зокрема, ним не доведено перед судом жодними відповідними доказами перебування у стані душевного хвилювання, пов'язаного з таким порушенням його законних прав та інтересів, також не доведено погіршення його самопочуття, а також вимушених змін його життя, тощо.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне рішення Печерського районного суду м.Києва від 10 липня 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 729 грн. 57 коп. майнової шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У задоволенні позовних вимог до ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» відмовити.

Відповідно до ст.ст.141, 382 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідачки слід стягнути документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме, 640 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 960 грн. - в апеляційному суді, а всього - 1 600 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141,367,374,376,382,384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) 6 729 грн. 57 коп. майнової шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) 1 600 грн. судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: