КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2019 року

м. Київ

справа № 357/10403/17

провадження № 22-ц/824/1043/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Поливач Л.Д., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Булах А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року у складі судді Кошель Л.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним.

Позовні вимоги мотивувала тим, що між нею та АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», був укладений кредитний договір №133/08-Ф від 07 липня 2008 року, згідно якого банк зобов'язався надати їй кредит у розмірі 33 000,00 доларів США на термін до 06 липня 2018 року, а позивач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором.

Зазначала, що у забезпечення кредитного договору від 07 липня 2008 року того ж дня було укладено договір іпотеки №4216, за яким нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1, передана в іпотеку за вказаним кредитним договором.

Посилалася на те, що відповідач не надав графік розрахунку заборгованості за кредитом та процентами, отже договір та додатки до нього не містять загальної вартості кредиту, абсолютного значення подорожчання кредиту, реальної відсоткової ставки. Крім того, вказувала, що у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладення кредитного договору банк приховав від позивача повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів в оману позивача щодо реальної відсоткової ставки, значення здорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній договором кількості таких платежів.

22 вересня 2017 року представник ПАТ «Креді Агріколь Банк» - Дивисенко Т.О. звернулася до суду із зустрічною позовною заявою. Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк»курсову різницю станом на 20 вересня 2017 року в розмірі 617 770,99 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 9 266,56 грн.

В обґрунтування вимог зазначала, що у зв'язку з невиконанням позивачем за первісним позовом договірних зобов'язань у 2014 році банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості. Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року у справі №357/1846/14-ц з ОСОБА_1 стягнуто кредитну заборгованість станом на 09 січня 2014 року у гривневому еквіваленті в загальній сумі 275 416,56 грн. з урахуванням курсу НБУ долару до гривні.

Указувала, що згідно з рішенням суду з позивача за кредитним договором стягнуто суму боргу за курсом НБУ 7,9930. Станом на момент подачі зустрічного позову курс НБУ складав 26,126436. Вважає, що зобов'язання за кредитним договром є валютним і його виконання має проводитися у валюті, а відтак неотримана курсова різниця у валютному зобов'язанні є збитками банку у розумінні пункту 2 частини 1 статті 22 ЦК України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ПАТ «Креді Агріколь Банк»задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» курсову різницю станом на 20 вересня 2017 року в розмірі 617 770,99 грн. та 9 266,56 грн. судового збору, разом 627 037,55 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, 30 липня 2018 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове про задоволення первісного позову, а в зустрічному позові відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, оскільки не дослідив платіжні доручення про сплату кредиту, з яких вбачається переплата процентів за кредитом. До того ж, суд неправильно ототожнив істотні умови кредитного договору з умовами надання споживчого кредиту.

Посилається на те, що збільшення штучно відсоткової ставки (скрита відсоткова ставка) з ненадання необхідної інформації є підставою для визнання всього кредитного договору недійсним, а визнання кредитного договору недійсним не позбавляє банк права застосовувати статтю 216 ЦК України.

Щодо зустрічного позову зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, застосувавши статтю 22 ЦК України, тобто банк просив стягнути курсову різницю як основну заборгованість по кредиту, але суд за власною ініціативою змінив підстави стягнення та застосував статті закону про стягнення збитків.

Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводи та надані сторонами докази.

ПАТ «Креді Агріколь Банк» не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами заявлені вимоги.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 07 липня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір № 133/08-Ф, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 33 000 дол. США з оплатою 15% річних строком до 06 липня 2018 року, що підтверджується копією кредитного договору.

З метою забезпечення виконання передбачених Кредитним договором № 133/08-Ф зобов'язань 07 липня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки № 4216, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15 та постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 314/2367/15-ц.

Відповідно до пункту 1.5 Кредитного договору всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно цього Договору, зазначені в Додатку № 2 до цього Договору, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно Додатку № 2 до Кредитного договору № 133/08-Ф від 07 липня 2008 року абсолютне значення подорожчання кредиту становить 45 100,44 грн., процент подорожчання кредиту - 42,60%, реальна процентна ставка - 16,09%. Своїм підписом ОСОБА_1 засвідчила, що з умовами кредитування та з розміром сукупної вартості кредиту ознайомлена та згодна відповідно до Додатку № 2 до Договору Кредиту.

В матеріалах справи також міститься графік погашення суми кредиту до Кредитного договору № 133/08-Ф від 07 липня 2008 року, в якому сторони погодили, що сума погашення кредиту становить 532,41 доларів США., строк погашення кредиту - до 15 липня 2018 року.

Таким чином, з умовами надання кредиту ОСОБА_1 була ознайомлена в день підписання договору, позивач отримала повну, доступну та вичерпну інформацію щодо надання кредиту, в тому числі щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, проценту подорожчання кредиту, свої зобов'язання щодо надання кредиту ПАТ «Креді Агріколь Банк» виконало, а доказів на підтвердження заявлених вимог щодо введення банком позичальника в оману під час укладання кредитного договору та приховання ним фактичних сум по кредиту, у зв'язку з чим вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, суду не надано, тому колегія суддів доходить висновку, що підстави для визнання спірного кредитного договору недійсним відсутні.

Позовні вимоги про визнання недійсним іпотечного договору є похідними від недійсності основного зобов'язання за кредитним договором, а тому також не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем заявлених позовних вимог про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів.

Разом з тим, задовольняючи зустрічний позов, суд виходив з того, що на час виконання рішення і сплати гривневого еквівалента отриманих за кредитним договором коштів у доларах США курс валюти зріс, а тому порушено право кредитора на отримання еквівалентної переданим ним за договором суми і для його відновлення банк понесе витрати, які є збитками у розумінні пункту 2 частини першої статті 22 ЦК України.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду в частині задоволення зустрічного позову не відповідає з огляду на таке.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 133/08-Ф від 07 липня 2008 року задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 275 416 грн.56 коп. та судовий збір в сумі 2 754 грн.17 коп., всього 278 170 грн.73 коп.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року N 193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 24 липня 2001 року № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов'язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Виходячи з поняття «курсова різниця», можна виділити чотири періоди, за які здійснюється перерахунок заборгованості в іноземній валюті для визначення курсових різниць. Це періоди між:

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою фактичного здійснення розрахунків;

- датою відображення операції в бухгалтерському обліку і датою складання бухгалтерської звітності за звітний період;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою фактичного здійснення розрахунку;

- датою складання бухгалтерської звітності за попередній звітний період і датою складання бухгалтерського звіту за звітний період.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Наведене дає право зробити висновок, що курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц.

У даному випадку ПАТ «Креді Агріколь Банк», як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 133/08-Ф від 07 липня 2008 року, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 275 416 грн. 56 коп. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками та пеню.

Заочним рішенням Білоцерківський міськрайонний суд Київської області від 22 квітня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Рішення набрало чинності, проте не виконано.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті - гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 361/1936/16-ц).

Крім того, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 672/778/16-ц).

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, уважаючи, що курсова різниця є збитками у розумінні пункту 2 частини першої статті 22 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» такої курсової різниці.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зустрічного позову є обґрунтованими.

Разом з тим, ПАТ «Креді Агріколь Банк» не позбавлений права на пред'явлення вимог до ОСОБА_1 на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ПАТ «Креді Агріколь Банк»на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 570 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог - скасувати.

В задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути зПублічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 570 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 08 січня 2019 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: Л.Д. Поливач

Л.Д. Махлай