З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"08" січня 2019 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
за участі: секретаря Буга Р.М.,
позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3Ю,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом у звязку з відсутністю в ньому без поважних причин понад один рік,
ВСТАНОВИВ:
12 вересня 2018 року позивачі звернулись в суд з цим позовом, в якому просили визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою № 11 в будинку №27 по вулиці Цілинній в м. Жмеринка Вінницької області.
Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача.
Підставами звернення до суду з позовом стало те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.10.2004 року, посвідченого виконкомом Жмеринської міської ради народних депутатів, позивачів та відповідач ОСОБА_4 являються співвласниками квартири № 11 в будинку № 27 в м. Жмеринка Вінницької області. Зазначили, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з 1998 року. Крім того, позивач ОСОБА_3 в найближчий час має намір знятись з реєстрації у вищевказаній квартирі, а інші позивачі мають намір оформити субсидію, в цілях чого вони і бажають зняти з реєстрації відповідача, який добровільного цього зробити не бажає, створюючи таким чином їм перешкоди в оформленні субсидії на вищевказану квартиру.
В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 підтримали подану ними позовну заяву та просили її задовольнити з підстав викладених в позові, додатково вказали, що вони та відповідач ОСОБА_4 являються співвласниками квартири №11 в будинку №27 в м. Жмеринка Вінницької області. Відповідач більше 25 років проживає на території Російської Федерації та не проживає відповідно у вищевказаній квартирі.
Процесуальні дії, заяви та клопотання.
25.09.2018 ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін на 06.11.2018. У звязку з перебуванням головуючого судді на лікарняному справа знята з розгляду та призначена до розгляду на 08.01.2019.
Відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання судовою повісткою за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.28,35), в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзив не подав.
Згідно з положеннями частини 7 та 8 статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, відповідач ОСОБА_4 вважається належним чином повідомленим про час та місце слухання справи.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає.
Відповідно частини 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивачів, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Згідно копії свідоцтва про право власності від 22.10.2004 року, виданого виконкомом Жмеринської міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в рівних частинах по 1/4 кожному (а.с.15).
Відповідно до копії особового рахунку в квартирі АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.16)
Актом від 19.08.2018 року КП «Жмеринкакомунсервіс» встановлено, що АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, який з 1998 року за даною адресою не проживає (а.с.17).
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.
До вказаних правовідносин застосовуються норми права визначені Цивільним та Житловим Кодексами України.
Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статями 41, 47 Конституції України передбачено, що кожна особа має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
В п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року роз`яснено, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Кнституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України), то власник на підставі ст. 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений з нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.
Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав власності і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними правилами міжнародного права.
Відповідно до правових позиції Європейського суду з прав людини, а саме п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Право на житло гарантоване людині ст. 47, 48 Конституції України.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_4, тому право користування цією квартирою є похідним від його права власності і на обсяг його права користування не впливає на проживання, або не проживання в житловому приміщенні.
Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх досліджені, які свідчать про те, що визнання відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №27 по вул. Цілинна, 11 в м. Жмеринка Вінницької області з метою усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, яка належить як позивачам так і відповідачу на праві спільної сумісної власності, призведе до обмеження права останнього у користуванні своєю співвласністю, що суперечить вимогам ст. 317 ЦК України та ст. 319 ЦК України, яка гарантує кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового приміщення, яке особі належить на праві приватної власності, незалежно від фактичного проживання або не проживання такого співвласника у житловому приміщенні.
Керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 76-83, 89, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, Суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою №11 в будинку №27 по вул. Цілинній в м. Жмеринці Вінницької області у звязку з відсутністю в ньому без поважних причин понад один рік відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3), ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, код невідомий, паспорт АВ396794).

Суддя: А.М. Заярний

Дата складання повного судового рішення 10.01.2019