Справа № 311/3604/19
Провадження № 2/311/1128/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 листопада 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Осінцевій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

27 вересня 2019 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло, виданого 03.07.2008 року згідно розпорядження Степногірської селищної ради від 03.07.2008 року за №96.

Як зазначає позивачка у позові, за вищевказаною адресою зареєстровані: вона, позивачка ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 . Понад 13 років відповідач ОСОБА_2 на проживає за вказаною адресою, разом зі своєю сім`ю з 2005 року мешкає в Криму та повертатись не бажає. Позивачка ОСОБА_1 вказує, що вона мешкає за вищевказаною адресою, сплачує комунальні послуги, їй з чоловіком не вистачає коштів для свого утримання, на одяг, належне харчування, лікування, оскільки вона є пенсіонером та отримує мінімальну пенсію, а чоловік не працює. У зв`язку з реєстрацією відповідача ОСОБА_2 вона немає можливості оформити субсидію без надання відповідних довідок про майновий стан зареєстрованих членів сім`ї, що створює незручності, пов`язані з вирішенням права на субсидію. У зв?язку з чим, вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття його з реєстраційного обліку.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом (повідомленням) сторін (а.с.30).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надано заяву в якій міститься прохання позивачки розглянути справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити позов повністю за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовим конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.47), повідомленнями Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області від 19.10.2019 року та 30.10.2019 року щодо неможливості вручення судової повістки адресату у зв?язку з відсутністю за останнім відомим місцем проживання (перебування) (а.с.39), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.33-37,44). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 03.07.2008 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) селищного голови Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області Кондратюк І.А. від 03.07.2008 року за №96 (а.с.13), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №19545080 від 15.07.2008 року, сформованим Районним комунальним підприємством «Василівське бюро технічної інвентаризації» Василівської районної ради (а.с.14).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленого Василівським районним бюро технічної інвентаризації станом на 23.04.1988 року вбачається, що власником вказаного об`єкту нерухомого майна являється ОСОБА_1 , та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.15-16).

Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб за вих..№1695/06 від 23.09.2019 року, виданої Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 на теперішній час зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.9).

Згідно Пенсійного посвідчення за №, виданого Пенсійним фондом України 19.01.2006 року, ОСОБА_1 є пенсіонером, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.17).

Як вбачається з дублікатів квитанцій від 24.09.2019 року за споживання електроенергії, водопостачання та сплату послуг з утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 здійснює ОСОБА_1 , копії яких міститься в матеріалах справи (а.с.19-26).

З Актів про реєстрацію, але непроживання, складених 23.09.2019 року, 22.05.2019 року та 15.11.2018 року депутатом Степногірської селищної ради Малишевою Д.С., в присутності сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований, але не мешкає ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з серпня 2005 року. В квартирі зареєстровано троє осіб: власник ОСОБА_1 , чоловік ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 (а.с.10,11,12).

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового приміщення визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 107, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється серед іншого, на підставі судового рішення ,яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі 6-57цс11, зазначено, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі тривалий час (понад тринадцять років) і по теперішній час не проживає, що вбачається з Актів непроживання, складених 23.09.2019 року, 22.05.2019 року та 15.11.2018 року депутатом Степногірської селищної ради, при цьому участі в утриманні вказаної вище квартири відповідач ОСОБА_2 не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованими у вищезазначеній квартирі, яка належить позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності, але не проживаючи в ній, відповідач чинить позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивач не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Будь-яких підстав для збереження за відповідачем вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено.

Крім того, викладені у позові доводи позивача про відсутність відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі тривалий час, з 2005 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачем під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов ним не поданий, заперечення не надані, тому існують правові підстави, передбачені ст. 71 ЖК України для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 .

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391,405 Цивільного Кодексу України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 , шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заочне рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2019 року.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО