КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/1334/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Кравченко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

24 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де, з врахуванням змін та доповнень, просила визнати її звільнення з роботи незаконним та скасувати наказ про звільнення №1026 від 22 грудня 2017 року,

поновити її на роботі на посаді головного спеціаліста відділу інформаційно-аналітичного забезпечення управління організаційної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30 грудня 2017 року,

стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по фактичну дату винесення рішення судом, яка на дату подання позовної заяви становить 21 599,76 грн.,

покласти на відповідача витрати, пов`язані з розглядом цієї позовної заяви, також витрати на професійну правничу допомогу адвоката, орієнтована сума якої на дату подачі позову становить 7 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2014 року вона працювала у Виконавчій дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, займаючи посаду головного спеціаліста відділу діловодства та контролю виконавської дисципліни управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи.

29 грудня 2017 року її звільнили з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення з роботи таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства, з наступних підстав.

У зв`язку з проведенням реорганізації, шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 01 серпня 2017 року, відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України всіх працівників Фондів переведено до Фонду соціального страхування України.

12 вересня 2017 року правлінням Фонду соціального страхування України було прийнято постанову №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» та виданий наказ №603 «Про зміни в організації виробництва і праці».

Представником управління по роботі з персоналом відповідача одночасно всіх працівників Виконавчої дирекції Фонду в усній формі було ознайомлено зі змістом вказаного наказу.

Позивач вказує, що про звільнення вона не була попереджена належним чином, письмових повідомлень про зміни в організації виробництва і праці і письмове попередження про виключення із штатного розпису посади, яку займає, персонально не отримувала.

Вона сумлінно та професійно виконувала покладені на неї трудові обов`язки.

Крім того, відповідач не запропонував їй іншої роботи в Фонді. Натомість, як після 26 жовтня 2017 року, так і після 02 січня 2018 року, відповідач продовжував прийом на роботу працівників за наявними вакансіями.

Оскільки її звільнили незаконно, вона повинна бути поновлена на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності дійсно мала місце реорганізація шляхом його злиття з Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та утворення на його базі Фонду соціального страхування з приєднанням до нього виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 була попереджена про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці та про можливе майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників з 01 січня 2018 року, що підтверджується її власноручним підписом.

Жодних доказів на спростування цього факту стороною позивача не надано, а отже суд вважає доведеним, що позивач була ознайомлена зі змінами в організації виробництва і праці та з майбутнім звільненням за 2 місяці.

З огляду на те, що форму попередження працівників про наступне звільнення закон не визначає, та враховуючи зміст наказу відповідача №603 від 26 жовтня 2017 року та підписаного позивачем додатку до нього, який не може тлумачитись інакше ніж попередження про наступне звільнення, доводи позивача про те, що нею було підписано документ іншого змісту суд визнає необґрунтованими.

З огляду на те, що ОСОБА_1 має спеціальність філолога, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про те, що вона не могла виконувати роботу у Фонді на вакантних на той час посадах заступника директора виконавчої дирекції Фонду, директора департаменту юридичної роботи, заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту, головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організації роботи.

Суд дослідив положення про департаменти, в яких були наявні вакантні посади, і переконався, що такі роботи не відповідають спеціальності та професії позивача, а тому така робота в розумінні закону не могла бути їй запропонована.

Що стосується доводів позивача про порушення відповідачем вимог ст. 43 КЗпП України, яка передбачає отримання роботодавцем згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, то суд їх визнає необґрунтованими, оскільки доказів, які б підтверджували членство позивача у профспілці, суду не надано, а отримання такої згоди щодо працівника, який не є членом профспілки, закон не вимагає.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося на законних підставах і з додержанням норм трудового законодавства, а отже підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі не вбачається.

Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, підстави для її задоволення також відсутні.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзивів на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, з 30 липня 2014 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, займаючи посаду головного спеціаліста відділу діловодства та контролю виконавської дисципліни управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи ( а.с. 23-24 т. 1 ).

У 2017 році на виконання ч. 4 розділу VII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок реорганізації шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було утворено Фонд соціального страхування України з приєднанням Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Фонду соціального страхування України ( в подальшому Фонду ).

20 липня 2017 директор Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України затвердив штатний розпис установи з 20 липня 2017 року, згідно якого гранична чисельність працівників становить 267 штатних одиниць ( а.с. 90-94 т. 1).

У вказаному штатному розписі відсутнє управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи, натомість передбачено створення управління організаційної роботи у складі начальника управління, заступника начальника, трьох відділів - відділу організаційного забезпечення, відділу інформаційно-аналітичного забезпечення, відділу забезпечення діяльності колегіальних органів, сектора по роботі зі ЗМІ та зв`язків з громадськістю чисельною кількістю 22 штатні одиниці ( там же ).

Постановою правління Фонду №47 від 12 вересня 2017 року «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджена з 01 січня 2018 року гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5 192 штатних одиниці, у тому числі гранична чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць ( а.с. 101 т. 1 )

Постановою правління Фонду №50 від 10 жовтня 2017 року «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено на введено в дію з 01 січня 2018 року нову структуру Виконавчої дирекції Фонду ( а.с. 103-104, 105, 106 т. 1 ).

Зазначеною постановою виконавчу дирекцію Фонду зобов`язано провести організаційні заходи з приведення структури виконавчої дирекції Фонду у відповідність до додатку 2 до цієї постанови ( а.с. 103-104 т. 1 ).

На виконання вказаних рішень 31 жовтня 2017 року було затверджено штатний розпис Виконавчої дирекції Фонду з 01 січня 2018 року, яким передбачено створення самостійних структурних підрозділів, серед яких Департамент організаційного та документального забезпечення у складі директора Департаменту, заступника директора Департаменту та п`яти відділів - відділу організаційного забезпечення, відділу інформаційно-аналітичного забезпечення, відділу забезпечення діяльності колегіальних органів, відділу документального забезпечення та контролю виконання, відділу організації доступу до публічної інформації та звернень громадян чисельною кількістю 27 штатних одиниць ( а.с. 95-100 т. 1 ).

Станом на 01 січня 2018 року облікова чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду становила 198 осіб ( а.с. 108 т. 1 ).

26 жовтня 2017 року директором Виконавчої дирекції Фонду було видано наказ №603 «Про зміни в організації виробництва і праці», яким введено в дію з 01 січня 2018 року зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці та зобов`язано управління по роботі з персоналом до 01 листопада 2017 року провести персональне попередження всіх працівників Виконавчої дирекції Фонду про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01 січня 2018 року чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду під особистий підпис ( згідно з додатком ) і довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників у відповідності зі ст. 49-2 КЗпП України та ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення» ( а.с. 111 т. 1 ).

З наданого відповідачем додатку до наказу №603 - аркуші ознайомлення працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з наказом «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», вбачається, що 12 працівників Управління організаційної роботи, серед яких і ОСОБА_1 , ознайомлені 27 жовтня 2017 року під особистий підпис про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці та про можливе майбутнє звільнення ( а.с. 122 т. 1 ).

Наказом від 22 грудня 2017 року №1026 ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади головного спеціаліста головного спеціаліста відділу інформаційно-аналітичного забезпечення управління організаційної роботи Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 29 грудня 2017 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 127 т. 1 ).

Із цим наказом позивач ознайомлена 29 грудня 2017 року, що засвідчено її особистим підписом ( там же ).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 має вищу освіту за спеціальністю «філологія» ( українська мова та література ).

На час попередження позивача про наступне вивільнення і до її звільнення з роботи в Фонді були вакантні такі посади: заступника директора виконавчої дирекції Фонду, директора департаменту юридичної роботи, заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту, головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційної роботи, на які приймались фахівці в сфері права, економіки, обліку і аудиту та менеджменту ( а.с. 128 т. 1 ).

Відповідно до інформації професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_1 не є членом цієї профспілки ( а.с. 130 т. 1 ).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на необґрунтованість заявлених вимог ( а.с. 25-32 т. 2 ).

При цьому, на переконання апеляційного суду, місцевим судом вірно встановлено, що у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності дійсно мала місце реорганізація шляхом його злиття з Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та утворення на його базі Фонду соціального страхування України з приєднанням до нього виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Також вірно зазначено, що з наданих суду штатних розписів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України вбачається, що внаслідок проведеної реорганізації штатна чисельність працівників Виконавчої дирекції Фонду скоротилася з 267 штатних одиниць до 188.

Зазначене повністю підтверджується постановою №753/1297/18 Верховного Суду від 06 листопада 2019 року ( а.с. 105-109 т. 2 ).

Разом з тим, 27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 була попереджена про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці та про можливе майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників з 01 січня 2018 року, що підтверджується її власноручним підписом.

А відтак, позивач була ознайомлена зі змінами в організації виробництва і праці та з майбутнім звільненням за 2 місяці.

Окрім цього, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_1 не могла виконувати роботу у Фонді на вакантних на той час посадах заступника директора виконавчої дирекції Фонду, директора департаменту юридичної роботи, заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту, головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організації роботи, оскільки вона має іншу спеціальність - філолог.

При цьому, судом досліджено положення про департаменти, в яких були наявні вакантні посади, та встановлено, що такі посади не відповідають спеціальності та професії позивача, а тому така вони ( посади ) в розумінні закону не могли бути їй запропоновані ( а.с. 187-220 т. 1 ).

Також, цілком обґрунтовано місцевим судом зазначено, що при звільненні позивача отримання роботодавцем згоди виборного органу первинної профспілкової організації на таке звільнення не потрібне, оскільки отримання такої згоди щодо працівника, який не є членом профспілки, закон не вимагає.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 36, 40, 43, 49-2 КЗпП України, ст. 64 ГК України, ст. 104 ЦК України, ст.ст. 5, 13, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 36, 40 КЗпП України, ст.ст. 6, 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст. 79 ЦПК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Посилання апелянта на те, що директор виконавчої дирекції, звільнивши працівників у зв`язку з скороченням, вийшов за межі своїх повноважень не спростовують висновків місцевого суду, оскільки ч. 1 ст. 8 цього Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що Виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду.

Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та проводить діяльність від імені Фонду в межах та порядку, визначених статутом Фонду та положенням про Виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.

Твердження апелянта про те, що наказ №603 видано на підставі постанов правління Фонду №47, 50-52, які не містять вказівки на звільнення працівників, є помилковими, оскільки вони спростовується змістом цих постанов, зокрема, пунктом 2.2 постанови правління Фонду №50 від 10 жовтня 2017 «Про затвердження структури органів Фонду», яким визначено провести з дотриманням вимог чинного законодавства України організаційні заходи з приведення структури Виконавчої дирекції Фонду у відповідність до додатку 2 до цієї постанови, в тому числі попередити працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, про можливі звільнення тощо ( а.с. 103 т. 1 ).

Використання в тексті наказу №603 слова «можливе», на що вказує скаржник в апеляційній скарзі, не спростовує попередження про звільнення як таке та не свідчить про недотримання вимог закону в частині попередження про наступне вивільнення.

Доводи апелянта про те, що на момент підпису працівниками Фонду у додатку до наказу виконавчої дирекції Фонду №603 від 26 жовтня 2017 року над та під таблицями зі списком осіб були відсутні будь-які тексти, не є належною підставою для задоволення апеляційних вимог, оскільки вони не підтверджені відповідними докази у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, а ґрунтуються виключно на припущеннях.

При цьому, апеляційним судом відхилено клопотання апелянта щодо призначення технічної експертизи вказаного вище додатку до наказу №603, так як, заявником не зазначено у клопотанні яким чином зазначений доказ по справі стосується її особисто, чи має він значення для справи та чи є він належним у відповідності до положень ст. 77 ЦПК України.

Окрім цього, суд другої інстанції вважає за необхідне віднести його ( наказ ) до числа правомірних згідно положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що будь-яких передумов для проведення скорочення у Фонді соціального страхування України не існувало, наказ №603 від 26 жовтня 2017 року має явні ознаки його підроблення, змінено лише назви деяких посад у зв`язку з злиттям деяких підрозділів, нові працівники приймалися після 26 жовтня 2017 року, працівниками було підписано пусті таблиці без будь-яких текстів, відділ в якому працювала позивач не було ліквідовано, а було проведено його реорганізацію, яка полягала в зміні назви департаменту, суд не перевірив її переважного права на залишення на роботі, посада головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення не вимагає спеціальної освіти, а її досвід роботи дозволяв обійняти таку посаду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, а відтак - не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

Доводи ж відзивів Фонду соціального страхування України, ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 72-78, 93-98 т. 2 ), зокрема, про те, що директор Виконавчої дирекції Фонду діяв в межах визначених законом повноважень, у Фонді відбулося скорочення штату, 27 жовтня 2017 року позивача було повідомлено про наступне звільнення з 01 січня 2018 року, наказ Фонду №603 від 26 жовтня 2017 року є чинним та діючим, на переконання апеляційного суду, повністю спростовують доводи апелянта.

При цьому, апеляційний суд вважає частково задовольнити клопотання Фонду соціального страхування України, ОСОБА_2 про поновлення строку для подачі відзивів, що визначений ухвалою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року ( а.с. 62-63 т. 2 ) та продовжити строк для його ( відзиву ) подачі, оскільки вони не мали можливість своєчасно його подати ( а.с. 102, 103 т. 2 ).

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5,10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко