КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/523/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15558/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Лісовської О.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання іпотеки такою, що припинена, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати іпотеку за іпотечним договором від 12 грудня 2005 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шепельовою В.М., зареєстрованого в реєстрі №2-1-3705 про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_2 такою, що припинена.

На обґрунтування вимог позовної заяви зазначила, що 09 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» (в подальшому перейменовано в ПАТ «Комерційний банк «Надра») був укладений Кредитний Договір №956/П/2005-840, відповідно до якого Банк передає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 16 272,00 доларів США зі сплатою 10,00 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язання між ОСОБА_2 та Банком був укладений 12 грудня 2005 року Іпотечний договір, відповідно до якого Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із Кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Також 12 грудня 2005 року приватним нотаріусом Шепельовою В.М. накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , до припинення дії договору іпотеки. ОСОБА_2 частково сплатила кошти за вищевказаним кредитним договором.

02 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору №956/П/2005-840 від 09 грудня 2005 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, спадкоємницею залишилась її донька - позивач ОСОБА_1 , яка звернулась до нотаріальної контори, як наслідок була заведена спадкова справа №961/2013, та прийняла спадщину.

Зазначала, що відповідачу було відомо про смерть ОСОБА_2 , однак, відповідач не пред`явив вимоги до спадкоємиці, тому втратив право вимоги до позивача, отже, необхідно визнати договір іпотеки таким, що припинений (а.с. 2-7).

У відзиві на позовну заяву Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Біла І.В. зазначила, що дізнавшись 13 лютого 2017 року про смерть позичальника ОСОБА_2 , ПАТ «КБ «Надра» надіслав спадкоємцю вимогу про повернення кредиту, яку виклав у листі від 24 лютого 2017 року (вих. №1-7-1203). Вважає, що оскільки позивач отримала зазначений лист, а відтак була повідомлена про наявність боргу за кредитом спадкодавця, що зумовило виникнення у неї обов`язку задовольнити вимоги кредитора. Таким чином, кредитор своєчасно звернувся до спадкоємця з вимогою про повернення непогашеного залишку кредиту і це підтверджується документами, доданими до позовної заяви самим позивачем. Вказувала, що кредит не повернуто, що порушує права кредитора. Банк перебуває у стані ліквідації, що, покладає обов`язок на Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задовольнити вимоги вкладників та інших кредиторів Банку. Таким чином, не повертаючи кредитні кошти позивач не тільки прямо порушує права кредитора, а й опосередковано осіб, які довірили зберігання своїх заощаджень банку ПАТ «КБ «Надра». На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову (а.с. 48-49).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 192, 193-199).

Не погодившись з рішенням районного суду, 22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просила його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі(а.с. 203-208).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що 09 вересня 2013 року, 21 жовтня 2013 року, 11 березня 2014 року апелянт та її тітка подавали та надсилали на адресу Банку заяви з повідомленням про те, що ОСОБА_2 померла. Такі письмові повідомлення були прийняті Банком про що останнім проставлені відмітки на примірниках доданих до скарги. Таким чином, відповідач був повідомлений і знав про смерть позичальника ОСОБА_2 09 вересня 2013 року, а тому міг звернутися із вимогою про стягнення заборгованості. Пізніше 13 лютого 2017 року повторно звернулася до Банку з заявою про те, що ОСОБА_2 померла та спадщину прийняла ОСОБА_1 , на що у відповідь отримала лист від 24 лютого 2017 року інформаційного характеру, який не містив вимоги про стягнення заборгованості. Посилаючись на ст. 1281 ЦК України зазначила, що оскільки Банк не звернувся до позивача протягом шести місяців, відповідач втратив право вимоги до позивача, тому необхідно визнати іпотеку припиненою.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Корчевний А.В. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення позивачки ОСОБА_1 телефонограмою та врученням повідомлення її представнику - адвокату Корчевному А.В., останній не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Представник Банку - адвокат Тєплов Є.А. подав клопотання про відкладення розгляду справи пославшись на зайнятість в інших справах, проте доказів поважності причин неявки до суду не надав (т. 1 а.с. 240-247 т. 2 а.с. 1-3).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що кредитор своєчасно звернувся до спадкоємця з вимогою про повернення кредиту.

Колегія суддів не погодилась з таким висновком районного суду, врахувавши наступне.

Судом встановлено, що 09 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» був укладений Кредитний Договір №956/П/2005-840, відповідно до якого відповідач передає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 16 272,00 доларів США зі сплатою 10,00 % річних (а.с. 80-83).

09 грудня 2005 року між ОСОБА_3 та ВАТ КБ «Надра» був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором №956/П/2005-840 від 09 грудня 2005 року (а.с. 133-134).

12 грудня 2005 року в забезпечення виконання зобов`язання між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» був укладений Іпотечний договір, відповідно до якого Іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із Кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10-14, 119-123).

Також 12 грудня 2005 року приватним нотаріусом КМНО Шепельовою В.М. накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , до припинення дії договору іпотеки (а.с. 123).

25 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору №956/П/2005-840 від 09 грудня 2005 року (а.с. 84-91) та Додаткова угода №7 (а.с. 92-99).

02 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору №956/П/2005-840 від 09 грудня 2005 року (а.с. 104-112) та Додаткову угоду № 3 (а.с. 118).

02 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра» був укладений Договір №1 про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 12 грудня 2005 року (а.с. 124-125).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 08 серпня 2013 року Серія НОМЕР_1 (а.с. 25).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем майна ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Постановою Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року №356 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «КБ «Надра» (а.с. 143).

На підставі рішення дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 грудня 2018 року №3383 приступила до виконання обов`язків Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» з 18 грудня 2018 року (а.с. 144, 147).

13 лютого 2017 року позивач звернулась до Голови правління ПАТ «КБ «Надра» з заявою про те, що ОСОБА_2 померла та спадкоємницею залишилась ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину. Також у заяві позивачка просила надати інформацію по розрахунковому рахунку щодо щомісячних нарахувань по кредитному договору та стану заборгованості (а.с. 29).

24 лютого 2017 року листом вих. №1-7-12-03 ПАТ КБ «Надра» повідомило позивача про те, що обов`язки позичальника ОСОБА_2 щодо повернення кредиту та сплати відсотків мають бути виконанні спадкоємцями. Відсотки, пеня та штрафні санкції по кредиту ОСОБА_2 не нараховуються з дати смерті. Банк надає можливість спадкоємцям сплатити лише тіло кредиту, частину відсотків, нарахованих до дати смерті, без урахування пені та штрафних санкцій. Станом на 22 лютого 2017 року сума до погашення складала 12 655,45 доларів США (а.с. 30).

11 січня 2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав відповідь на лист позивача, де зазначив, що Законом не передбачено право Уповноваженої особи ФГВФО здійснювати прощення заборгованості за кредитним договором, а при ліквідації Банку здійснення прощення боргу прямо заборонено (а.с. 31-32).

23 січня 2018 року відповідачем було надіслано лист до ОСОБА_1 , відповідно до якого зазначено, що під час ліквідації Банку забороняється як повне так і часткове припинення зобов`язання позичальників перед банком за угодою сторін, що унеможливлює вчинення банком правочинів, спрямованих на повне або часткове прощення боргу, зменшення обсягу грошового зобов`язання боржника.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додала копії повідомлення від 11 березня 2014 року, оригінал якого був оглянутий судом в судовому засіданні, на адресу Банку про смерть ОСОБА_2 та набуття спадщини. Факт отримання Банком вказаного повідомлення 11 березня 2014 року підтверджується відповідним штемпелем Банку із датою і номером вхідної реєстрації (т. 1 а.с. 212 т. 2 а.с. 4-6).

Крім того, апелянт ОСОБА_1 посилалась на те, що такі повідомлення були отримані Банком 09 вересня 2013 року і 11 березня 2014 року від її рідної тітки - ОСОБА_4 , яка у 2013 році у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не досягла повноліття, взяла на себе певні зобов`язання по сплаті кредитних коштів (т. 1 а.с. 203-213).

Банк отримав вказане повідомлення, проте не зазначив заперечень проти вказаного доказу. Доводи представника апелянта - адвоката Корчевного А.В. із обґрунтуванням причин неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції колегія суддів визнала обґрунтованими і з огляду на положення частин 2 і 3 ст. 367 ЦПК України прийняла вказаний доказ до уваги.

Тому, висновок районного суду про те, що Банк вперше дізнався про смерть ОСОБА_2 лише 13 лютого 2017 року з листа ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставинам справи.

Правовідносини, що виникли між сторонами, мають бути врегульовані за положеннями ЦК України, Закону України «Про іпотеку».

Так, приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України "Про іпотеку" регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:

У разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;

Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця;

Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;

Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;

Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Підстави припинення іпотеки визначено ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Стаття 17 Закону України "Про іпотеку" визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 522/407/15-ц (провадження N 14-53цс18).

Предметом позову ОСОБА_1 у цій справі є визнання іпотеки за іпотечним договором від 12 грудня 2005 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , такою, що припинена.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За пунктом 6.3 іпотечного Договору від 12 грудня 2005 року, цей Договір набув чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором (т. 1 а.с. 10-14).

Враховуючи викладене, визнання іпотеки припиненою за наявності існуючого (не припиненого) основного зобов`язання суперечить вищенаведеним вимогам законодавства.

Тому вимогу позивачки про визнання іпотеки припиненою за наявності існуючого (не припиненого) основного зобов`язання за кредитним Договором колегія суддів визнала передчасною та такою, що задоволенню не підлягає. При цьому, інших вимог у цьому провадженні позивачка не заявляла.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення районного суду не може бути визнано законним та обґрунтованим, підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати мають бути віднесені на її рахунок і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання іпотеки такою, що припинена.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 25 листопада 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова