ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7095/19 Справа № 185/8020/18 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона непрацездатна за віком, оскільки досягла пенсійного віку, відповідач матеріальну допомогу позивачу добровільно не надає, проте має можливість допомагати, бо є працездатним та має заробіток. Згідно заяви від 12 листопада 2018 року ОСОБА_1 вказала, що інший її син - ОСОБА_3 , надає матеріальну допомогу добровільно, до нього не має претензій.

Враховуючи вищезазначене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі цього позову в суд, довічно.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно починаючи з 21 вересня 2018 року та довічно. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

З таким рішенням суду ОСОБА_1 не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну оскаржуваного рішення та просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі цього позову в суд, довічно.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого Дмитрієвською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що зроблений відповідний актовий запис № 83 від 04.12.1985 року.

ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № виданим Пенсійним фондом України та отримує пенсію за віком за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року у розмірі 16662 грн., що підтверджується довідкою № 1428 від 25.10.2018 року Петропавлівського сектору обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

ОСОБА_2 не перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, як отримувач пенсії, що підтверджується довідкою № 1513 від 08.11.2018 року виданого Петропавлівським сектором обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

ОСОБА_2 не перебуває на обліку в відділі надання соціальних послуг у Петропавлівському районі Павлоградського міськрайонного центру зайнятості та інших центрах зайнятості України, що підтверджується довідкою № 4853 від 08.11.2018 року.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність ОСОБА_2 припинена 21.11.2014 року за судовим рішенням.

Згідно довідки № 694 від 09.01.2019 року ОСОБА_2 не перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Павлоградської райдержадміністраці і ніякої допомоги не отримує.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2018 року доходів не має, інформація надана станом на 05.03.2019 року.

ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 07.03.2019 року складеного депутатом Межиріцької сільської ради Редька Ю .Л .

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 26 квітня 2017 року, про що зроблений відповідний актовий запис № 123, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданим Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 26.04.2017 року.

ОСОБА_2 має на утриманні сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 06.02.2009 року.

ОСОБА_1 , позивач, має іншого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданого 28 жовтня 1978 року Дмитрієвською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Шлюб між ОСОБА_1 , позивачем, та ОСОБА_10 , розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. Шлюб між ОСОБА_1 , позивачем, та ОСОБА_11 , розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, становить 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Відповідно до довідки від 25.10.2018 року Петропавлівського сектору обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , як пенсіонерка, отримує пенсію за віком, в розмірі 1435 грн. станом на вересень 2018 року.

Розмір пенсії позивача дорівнює розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що матеріали справи не містять доказів ухилення матір`ю від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, відповідач по справі таких відомостей суду не надавав. Крім того, суд зазначив, що відповідач визнав позов частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 300 грн. щомісячно на утримання матері, позивач потребує матеріальної допомоги, а тому прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання непрацездатної матері в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, але неправильно визначив суму аліментів на утримання непрацездатної матері, значно її занизивши.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Відповідно до ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність (в розрахунку одну особу на місяць): з 1 січня 2018 року - 1 373 гривні, з 1 липня - 1 435 гривень, з 1 грудня - 1 497 гривень, тобто пенсія позивача цілком забезпечує їй прожитковий мінімум у встановленому законом розмірі.

Встановивши, що ОСОБА_1 є непрацездатною за віком та такою особою, що потребує матеріальної допомоги, яку її син, відповідач у справі, не надає, врахувавши відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України для звільнення останнього від обов`язку утримувати свою матір, врахувавши розмір пенсії ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно починаючи з 21 вересня 2018 року та довічно.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова